Alle historier har en slutt.
Vår slutter her...
...der alt begynte, en gang for lenge siden.
- Du må stoppe ham. - Det skal jeg. Du må komme deg til kirka.
- Vi venter. - Dette er slutten for oss, Ikiaq.
Alt tar slutt i kveld. Det må det gjøre.
...konstant lidelse, og han dør...
Kaptein Thacker. Vi må snakke sammen.
Sir. Vi må snakke om dette.
Jeg fant den, Burke.
Kuren som gjør alle kurer overflødige. Vi setter seil mot England sporenstreks.
- Vi kan ikke dra tilbake. Ikke sånn. - Få skipet til havs! Det er en ordre!
Nei. Hva enn det var du fant der ute, vil bare bringe med seg død til verden.
Hva gjorde du i den grotta?
Nei! Ikke!
Jeg gjorde det jeg måtte for å overleve.
Vi har det, alle sammen.
Hva gjorde du i den grotta?
Hva er det i grotta?
DR. JAMES THACKERS DAGBOK
Dette er dritkult!
Hold hendene på ti og to. Og forsiktig med gassen.
- Hva sa han? -"Kjør fortere."
Nei, for faen. Stopp bilen.
Stopp bilen! Stopp den!
Går det bra der bak, eller?
Fra nå av kjører jeg.
Hvor er vi nå, da?
Og hvor langt er det til Alaska? Jeg finner det ikke.
Det er fordi det er helt her oppe.
Denne utposten, dit Pabba trodde at mora di dro, er helt ute på tuppen.
- Det er veldig langt. - Ja, det er minst like langt som...
- Tre turer til Colorado. - Mer som ti.
Turen blir mye lengre, og mye tøffere.
Vi er vel omtrent her.
Vi holder oss til riksveiene og kjører nordvestover, gjennom Idaho.
- Og så inn i Canada. - Hvis de slipper noen inn, da.
- Hva er det? - Rocky Mountains.
- Et helvete å forsere. - Hvorfor det? De ser ikke særlig store ut.
Nå da?
OK. De er ganske store, ja.
- Og Idaho er på den andre siden? - Jepp.
- Potetlandet. - Poteter.
Hørte du det, Wendy?
Wendy!
Du kan ikke bare stikke av sånn. Det er ikke trygt.
Kom.
Vi bør komme oss videre. Det blir en lang tur.
Den kommer ikke bare til å bli lang.
Den kommer til å bli farlig også.
De siste er borte, men det er fortsatt massevis av slemme folk der ute.
- Med Dommedagsvarianten... - Blir de bare mer desperate.
For ikke å glemme at vinteren kommer. Dagene blir kortere og kaldere.
Holder vi oss ikke i gang, kan vi bli sittende fast et sted, eller enda verre.
Prøver du å få oss til å ikke dra?
Jeg prøver bare å forsikre meg om at alle virkelig har lyst til dette,
for så fort vi krysser fjellene, er det ingen vei tilbake.
Jepp har rett. Det kommer til å bli alt det der.
Men vi skal komme oss til Alaska, og vi skal finne Birdie.
- Som grotta du så i drømme? - Det var ikke bare en drøm.
Birdie sa at hun trengte meg, så vi skal finne henne uansett.
Vi skal redde verden sammen. OK?
Jeg er fortsatt med.
Da er jeg det også.
Jeg drar dit du drar, Sweet Tooth.
Alaska, her kommer vi.
Men det viktigste først. Vi må få tak i mat og varmere klær. Forstått?
Hør her. Jeg vil ikke være her noe lenger enn vi er nødt til,
så la oss gjøre det vi kom hit for å gjøre og komme oss ut.
- Hvor er vi, egentlig? - Dette ble kalt et kasino.
Før utbruddet kom folk hit for å spille spill og tape alle pengene sine.
Gus. Se her, da.
Er det en kjempepotet?
"Velger du å bo her, gjør du litt av et skrell."
Flott. Nå lærer de seg ordspill også.
Se, det er jo i Idaho.
Kan vi bo der?
Hvis vi kommer oss til Idaho, så, og hvis vi finner det...
Så... kanskje.
Men vi drar ikke noe sted før vi har funnet nok.
Her?
Ja. Kasinoer ble laget slik at folk aldri skulle ville dra.
De er fulle av så mye underholdning, mat og ubrukelig dritt noen kan ønske seg.
Inkludert en butikk, som burde ha klær.
- Vi finner et annet sted. - Beklager, men det fins ingen andre.
Vi har i det minste litt mat, da.
- Lønnesirup er ikke mat. - Tok du det med fra hytta?
Det er det siste Pabba og jeg lagde sammen.
Jeg kunne sverga på at jeg lukta noe.
- Mat! - Mat?
- Han har rett. Og massevis. - Hvor?
Det er her nede!
- Hvem i helvete gjør noe sånt? - Noen som ikke vil ha oss her.
- For å holde oss unna det der. - Hvelvet.
- Chili på boks! - Og la-sag-na!
"Big and Tall." Kom til pappa.
Jepp. Noen gjemte dem her.
Nei, nei! Nei, ikke...
Nei!
Hvem er dere?
Beklager. Vi visste ikke at det var noen andre her.
Vi så bare etter proviant.
Har dere Syken?
Og hybridene? Er de stuerene?
Ja, forrige gang jeg sjekket.
Ingen brå bevegelser.
Det er Ron og Patrice. Jeg heter Bridget.
- Paul er den taletrengte. - Og dere bor her?
Flere kom hit hver helg med kasinobussen.
Vi kalte oss "Bingobandittene".
Da helvete brøt løs, satte vi oss bare godt til rette her.
- Og så dro dere aldri? - Hvorfor skulle vi det?
- Vi hadde jo hele stedet for oss selv. - Og all proviant vi kunne ønske oss.
- Til det ble tomt for dispenserbrus. - Det var en trist dag.
Hør her. Dette var fengslende å høre om, men hvis dere har noe å avse...
- Det tilhører oss. - Dere kan heller ikke overnatte.
Vi tar ikke imot overnattingsgjester.
- Har dere vært alene her hele tida? - Det var andre her en stund også.
Ja. Som Nick. Husker du Nick?
- Hvem? - The Great Nicholas.
Tryllekunstneren som opptrådte her da, du vet... alt sammen skjedde.
Han fikk deg til å tro på magi. Før han...
- Før han dro... - Hun mener "før han døde".
Og han er ikke den eneste.
Døden kan man ikke løpe fra.
Før eller senere innhenter den oss alle.
Wendy. Wendy!
Går det bra med deg?
Ja, jeg prøver bare å finne ut av disse storesøstergreiene.
Wendy?
Jeg er lei for at hun er borte. Det virker så urettferdig.
Jeg savner henne, Gus.
Ja. Jeg savner Pabba.
Mamma sa at jeg burde se verden, at vi kommer til å arve den en dag.
Skulle ønske at hun hadde vært her og sett den sammen med meg.
Men du skal vite én ting.
Du kan snakke med henne når som helst. Det gjør jeg med Pabba.
Hun svarer deg kanskje ikke, men hun hører deg.
Slutter det noen gang å gjøre vondt?
Nei. Men det blir lettere.
Og nå er du ikke alene.
For vi har hverandre. Vi skal komme oss gjennom alt sammen.
- Jeg er glad for at du ble med. - Jeg også.
Jeg håper bare at vi finner mora di.
Ja.
Vi ber ikke om mye, men vi trenger noe. Mat. Utstyr for å takle kulda.
- Vi må komme oss helskinnet over fjellene. - Vi sa jo at vi ikke har noe til overs.
- Gi dere. Vi har barn med oss. - De er vel bare dyr? De klarer seg.
- Jeg tror at vi vet hvem dyra her er. - Hva i helvete skal det bety?
Dere sitter på alt dette. Trenger dere virkelig alt før dere...
Før vi hva da? Før vi dør?
Vi fortjener å nyte tiden vi har igjen.
Greit. Men noen av oss prøver å gjøre verden til et litt bedre sted.
- Noen av oss har ei framtid. - Har dere det?
Nå tror jeg det er på tide at dere lunter av gårde.
- Hva om vi vedder mot dere, da? - Hva?
Sa du ikke at det var det folk gjorde her? Da vedder vi om noen greier.
Vinner vi, gir dere oss mat og klær til turen.
- Hva om vi vinner, da? Hva får vi? - Gus. Nå drar vi.
Vi må komme oss over fjellene så fort vi kan. OK?
Nei. Dere likte sirup, ikke sant?
- Er... Er det... - Ja. Og den er deilig.
- Greit. - Hvilket spill spiller vi?
Poker? Tjueett?
Det der.
- Det der vil du ikke ha. Stol på meg. - Jo, det gjør jeg.
Gus. Dette er liksom det vanskeligste spillet i kasinoet, da.
Du sa jo at reisen ble vanskelig? Mens jeg sa at vi fikser det.
Så stol på meg. Vi fikser det.
OK. Vi fikser det.
Legg på innsatsen.
Var ikke du nummer 93? Da du spilte Kast ballen?
Det går bare opp til 36, treskalle.
Hva med fire i stedet for?
Fire, treskalle.
Da blir det svart nummer fire.
Snurr den, Paul.
Vi tapte. Vi tapte.
Jeg trodde virkelig...
Kom igjen, Sweet Tooth. Nå går vi.
- Hvor skal vi finne proviant nå? - Det gjør vi ikke. Det var det.
Hvor mye bensin har vi igjen?
Før dere går...
Jeg vet at det ikke er mye, men...
- Kanskje dere kan trenge litt magi. - Takk.
Og jeg vet ikke hvordan dere har tenkt å komme dere til Alaska,
men det går et rykte om at det går en båt fra Nags Reef på kysten,
som skal til Canada. Kanskje dere rekker den.
Ja. Kanskje det.
Lukk døra.
- Hva er det nå? - Glemte dere noe?
Hva vil du?
Hvem er du?
IDAHO POTETMOTELL
Det var det. Vi er tomme for bensin.
- Da blir det mindre komfortabelt framover. - Flott.
- Vi er i Idaho før du vet ordet av det. - Takk.
Kom, så drar vi.
- Vi må ut av fjellene før det blir mørkt. - Jeg vet det.
- For hvis vi ikke... - Jeg vet det!
Det går bra, altså.
- Magen min brummer igjen. - Min slutta aldri å brumme.
- Hvor gamle tror du de folka var? - Jeg vet ikke.
- La oss ikke bli sånn når vi blir gamle. - Avtale.
Og så sørger vi for at ingen hybrider er kalde eller sultne.
- Trenger en av oss hjelp, hjelper vi til. - Avtale.
Og vi forteller dem historier. Akkurat som du gjorde i dyrehagen.
- Akkurat som Pabba gjorde for meg. - La oss inngå en pakt, Gus.
- Når vi blir voksne, skal vi være bedre. - Ja. Mye bedre.
Hva gjør vi? Er vi på vei til Nags Reef?
Hvis båten fins, er den vår beste utvei til Alaska.
- Vil du ta styringa, så vær så god. - Du... Hva er problemet ditt?
- Ingenting. Det går bra, sa jeg jo. - Det går åpenbart ikke bra.
- Du oppfører deg som en... - Som et hva da?
Som en unge.
Det går bra med meg, sa jeg.
Hva var det?
- Gus. - Wendy.
Jepp?
- Snøskred! - Løp!
Løp!
Løp, folkens!
- Raskere! - Denne veien! Skynd dere!
- Løp! - Kom igjen!
- Løp! - Skynd dere!
Jepp!
Takk.
Tror du ikke at jeg ser deg?
Du må nok gjøre en bedre jobb om du skal stjele fra meg.
- Jeg aner ikke hva du snakker om. - Hvor er mora di?
Leter hun fortsatt etter Miltons savnede bowlingpokaler?
Min hovedmistenkte her har tilsynelatende alibi.
- Greit. Få høre. - Vi så på tegnefilmer og lagde s'mores.
- Kan jeg sette meg her? - Ja da.
Jeg trenger avkoblingen.
- Hun er ei fin jente. - Ja. Helt utmerket.
Hvorfor drikker vi, da?
Jeg har en ulmende følelse av at noe nærmer seg. Noe fælt, ikke sant?
De sammenhengende delstatene sliter kanskje,
men her oppe har vi verdens tryggeste sted.
Men hvor lenge da?
Syken overlever ikke lenge nok til å komme helt hit.
Og du jakter på kuren, så det er gode muligheter for at det forblir sånn.
Kanskje.
Takk.
Jeg fikk en telefon forleden dag.
Fra en tenåring.
Og vet du hvor hun ringte fra?
Huset mitt.
- I Colorado? - I Colorado, ja.
Men hun var ikke alene. Hun var sammen med Gus.
Han lever, Siana.
Og nå har han forlatt Yellowstone, på leting etter meg.
- Fortalte du ham hvor han kunne finne deg? - Nei. Ville ikke sette utposten i fare.
Jeg kom ikke bare for å finne kuren.
Jeg kom hit for at Gus skulle få et vanlig, trygt liv.
Hva om jeg ble med dem? Om jeg kunne ha fått et liv med ham?
Du kan ikke tenke sånn. "Hva om" dreper deg.
Det gjør Syken også. Og den har jeg ikke funnet noen løsning på.
Jeg vet at det begynte her.
Jeg vet at Thacker og hele besetningen hans ble smitta.
- Overlevde ikke styrmannens kone? - Ja, men hun forsvant liksom i løse lufta.
Det fantes rykter om at hun dro til den kirka der,
men har du noen gang sett kirker i dette området?
Jeg trodde at det var riktig av meg å etterlate Gus.
Men så har jeg brukt de siste årene på å jage etter spøkelser.
Du... Det er fortsatt fem dager til det blir polarnatt.
Ikke gjør det mørkere enn det er ennå.
Jeg vet at det har vært tøft. Men det du gjør, er viktig.
Og du er den eneste der ute som gjør det.
Da er det altså virkelig over? Du drar på ordentlig, du?
- Du kan ikke dra. - Jeg må det.
Jeg kommer til å savne deg.
Er du sikker på dette?
Dette kan være min siste mulighet.
Hvis jorda skal gå under, vil jeg være sammen med Gus når det skjer.
Sammen, som dere to.
Vi har mye å ta igjen.
Jeg er ræva til å ta farvel.
Takk.
For alt sammen.
Du vil alltid ha en plass her.
- Bare hold oss hemmelig. - Kors på halsen.
- Er den til meg? - Har du stjålet den, Nuka?
- Din snikete lille rev. - Vet du hva? Vi gjør en byttehandel.
Denne har jeg stjålet. Pass på den for meg.
- Skal hun liksom redde verden nå? - Noen må jo gjøre det.
Vi ses.
Du prøvde, Birdie.
Jeg skulle kremte for å få oppmerksomheten din.
Hvem i helvete er du?
Du skulle aldri ha tatt den telefonen, dr. Miller.
Hvordan vet du hva jeg heter?
Hadde vært vanskelig å gjøre jobben min ellers.
Du får nesten bli med meg. Sjefen min vil snakke med deg.
Jeg tror ikke det. Jeg var uansett på vei ut.
Det var ikke noe spørsmål.
Pokker.
Hvor ble han av?
Hjelp meg, Gus.
Mamma!
Sværingen!
Becky!
Wendy!
Gus!
Hvor er Jepp og Becky? Jeg hører dem ikke.
- Hva gjør vi nå? - Vi må finne dem.
Hva om det ikke går? Vi er helt alene her ute.
- Vi må! - Men hvordan? Du hører dem jo ikke.
Men du kan lukte dem.
Wendy... Det kan du. De trenger vår hjelp.
Vent. Jeg lukter noe.
Vi er nær.
Her.
Trekk henne opp.
Becky!
Hvor er Jepperd?
Sværingen! Våkne! Det er meg. Det er Gus!
Jepperd.
- Kom igjen. - Du må våkne, Sværingen.
Vær så snill! Jepp!
Vær så snill, Jepp.
Jepperd?
Du lever!
Det går fint. Det går bra med oss alle.
Nei, det går ikke fint, Gus. Vi...
- Vi vet ikke engang hvor veien er. - Den ble begravd under snøskredet.
Vi må gå nordvestover. Det er denne veien.
Skjønner du ingenting? Det er akkurat dette jeg har prøvd å si!
Disse fjellene leker ikke butikk.
Hadde vi bare dratt fra kasinoet da jeg sa det...
Nå fryser vi og er skrubbsultne. Og denne turen har så vidt begynt!
Men det går jo bra med oss alle.
Hvor lenge da? Nei. Nei.
Vi drar tilbake mens vi ennå kan.
Nei!
- Vi må fortsette. Vi kan klare det. - Hva om jeg ikke klarer det, da?
Jeg vet ikke om jeg holder ut denne turen, Sweet Tooth.
Jeg er ikke nummer 93 lenger.
Jeg klarer ikke å reise meg helt uten videre lenger.
Jeg har kneet mitt.
Jeg har ei kule i skuldra.
Så er det hodet.
Jeg oppfører meg ikke som en unge.
Jeg begynner bare å bli gammel.
Jeg prøver bare å passe på deg, Sweet Tooth.
Men livet kan man ikke rå over.
Jeg er lei for det.
Derfor må vi fortsette videre. Vi må finne Birdie.
- Gutten min... - Blir du her, tar Syken deg. Da dør du òg!
Og dere to. Akkurat som Aimee og Pabba.
Jeg trenger deg.
Vær så snill.
Har du fortsatt det kartet?
Hva er det vi venter på, da?
Kan du snakke?
Har du et navn?
Hvor er du fra?
Et minutt har allerede gått.
Om et par minutter kommer fire store menn til døra der.
Da må jeg overlate deg til dem. Da tar de deg...
Vær så god, vennen min. Dette hjelper deg med å sove.
- Takk, mamma. - Det var så lite.
Jeg må da ta meg av barnet mitt?
Jeg hadde den drømmen igjen.
- At det var en... - Nei, ikke bekymre deg for det.
Jeg sverger på din fars sjel at det er et menneske, akkurat som deg og meg.
Med mindre du begynner å svare...
Ja, Rosie?
Hva er det?
- Gjorde du det mot Roy? - Hørte nettopp fra Tex. Guttene fant ham.
Og?
Hva kan jeg kalle deg?
Og jeg tar meg av det.
Gus.
Hvor gammel er du, Gus?
- Ti. - Vet du hva, kjære Ginger min?
Vi skal få tak i den lille dritten og vri ham opp som en våt bleie.
ETTERLYST
Jeg heter Aditya Singh, en av de siste...
Og så kommer alt til å ordne seg.
- Hvem lærte deg å snakke? - Pabbaen min.
Det skal mamma sørge for.
Dere! Se!
POTETMOTELLET
Herregud. Saccosekker.
En peis. Jeg skal få det varmt her.
- Hva er det? - Gus?
Det er noen utenfor.
Gus. Vi må snakke om Alaska.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen