Alla historier tar slut.
Vår tar slut här...
...där allt började, för länge sen.
- Du måste stoppa honom. - Det ska jag. Och du måste till kyrkan.
Vi väntar där.
Det här tar slut här, Ikiaq. I natt.
Så måste det bli.
...oavbrutet lidande, slutar i döden...
Kapten Thacker, jag behöver tala med er.
Ursäkta.
Vi behöver prata om det här.
Jag har funnit det, Burke.
Det slutgiltiga botemedlet.
- Vi ger oss av mot England. - Vi kan inte återvända så här.
Gör skeppet klart för avfärd! Det är en order!
Nej! Det ni fann därute kommer bara att bringa död till världen.
Vad gjorde ni där i grottan?
Nej!
Jag gjorde det som krävdes för att överleva.
Alla är smittade.
Vad gjorde ni i grottan?
Vad finns i grottan?!
Det här är grymt!
Händerna tio i två. Och ta det lugnt med gasen.
- Vad sa han? -"Snabbare", sa han.
Nej!
Stanna.
Stanna, säger jag!
Hur går det?
Hädanefter kör jag.
Var är vi nånstans? Och var är Alaska? Jag hittar det inte.
Det är för att det ligger ända häruppe.
Och stationen där din pubba trodde att din mamma var är högst upp.
Det är långt dit.
Ja, som till... Colorado tre gånger om.
Snarare tio.
Mycket längre och mycket mer utmanande.
Vi är ungefär här.
Vi fortsätter på landsvägarna åt nordväst, genom Idaho, och in i Kanada.
Om de släpper in nån.
- Vad är det här? - Klippiga bergen. De blir jobbiga.
Varför det? De ser inte så stora ut.
Och nu?
Okej, de var ganska stora.
- Så Idaho ligger på andra sidan? - Ja.
- Potatisens delstat. - Potatis...
Hörde du det, Wendy?
Wendy!
Du får inte bara ränna iväg. Det kan vara farligt.
Kom.
Vi behöver fortsätta. Vi har en lång resa framför oss.
Inte bara lång.
Farlig också.
Sistamännen är borta, men det finns gott om elakingar därute.
- Sen domedagsstammen kom... - ...har de bara blivit mer desperata.
Och det drar ihop sig mot vinter.
Dagarna blir allt kortare och kallare.
Om vi inte är snabba kan vi fastna därute, eller ännu värre.
Vill du inte att vi åker?
Jag vill bara att vi alla är redo för det här,
för när vi har kommit över bergen finns det ingen återvändo.
Jepp har rätt. Det kommer att bli allt det där,
men vi ska ta oss till Alaska och vi ska hitta Birdie.
- Och grottan du drömde om? - Det var ingen vanlig dröm.
Birdie sa att hon behövde mig, så vi ska hitta henne till varje pris.
Tillsammans ska vi rädda världen, okej?
Jag är med.
Jag också.
Jag går dit du går, Sweet Tooth.
Alaska, här kommer vi.
En sak i taget. Först måste vi skaffa mat och varma kläder.
Hör på nu. Jag vill inte vara här längre än nödvändigt,
så vi gör det vi ska, och sen drar vi.
- Vad är det här för ställe? - Det kallades för kasino.
Folk gick hit för att spela bort alla sina pengar.
Kolla här, Gus.
Är det en jättepotatis?
"Ett avskalat toppenställe."
Toppen, de lär sig att ordvitsa...
Det ligger i Idaho.
Kan vi bo där?
Om vi ens kommer till Idaho och ens kan hitta stället...
...så kanske det.
Men först ska vi fylla på förråden.
Här?
Kasinon byggdes så att folk aldrig skulle vilja gå därifrån.
De fylldes med underhållning, mat och skit som folk kan tänkas vilja ha.
Till exempel en butik, där det borde finnas kläder.
- Vi hittar nåt annat ställe. - Det finns inga andra ställen.
Lite mat har vi åtminstone.
Lönnsirap är inte mat.
- Kommer den från stugan? - Det var den sista jag och pubba gjorde.
Jag tyckte att jag kände nåt.
- Det är mat! - Ja, och mycket.
Var då?
Här nere!
Vem gör nåt sånt här?
Nån som inte vill ha oss här.
- Som vill hålla oss borta därifrån. - Skattkammaren.
Chiligryta på burk!
Och las-agne!
"Stor och lång", så ska det låta.
Det här är nåns förråd.
Nej, nej, nej!
Nej!
Vilka är ni?
Förlåt, vi visste inte att det var nån här.
Vi letade bara efter mat.
Har ni smittan?
Och hybriderna?
Är de rumsrena?
Ja, senast jag kollade.
Inga häftiga rörelser.
Där har ni Ron och Patrice.
Jag heter Bridget.
Och pratkvarnen heter Paul.
Bor ni här?
Vi brukade komma hit varje helg med kasinobussen.
"Bingobanditerna", kallade vi oss.
När allt brakade loss gjorde vi oss hemmastadda här.
- Och har inte gett er av sen dess? - Varför skulle vi?
Vi har ju hela bygget för oss själva.
Och alla förnödenheter vi kan drömma om.
- Tills läsksirapen tog slut. - Ja, det var en sorgens dag.
Det här var väldigt intressant, men om ni kan avvara...
Allt är vårt!
Och ni får inte sova här. Vi tar inte emot nattgäster.
- Så det har bara varit ni här hela tiden? - Det var fler här ett tag.
- Ja, som Nick. Minns ni honom? - Vem är Nick?
Den store Nicholas. Han hade en magishow här när allt hände.
Han fick en att faktiskt tro på magi.
Innan han...
Innan han gav sig av...
-"Innan han dog", menar hon. - Och han är inte den ende.
Döden kommer man inte undan.
Förr eller senare tar den oss alla.
Wendy? Wendy!
Går det bra?
Ja, jag försöker lära mig det här med att vara storasyster.
Wendy?
Jag är ledsen att hon dog.
Det var orättvist.
Jag saknar henne, Gus.
Jag vet.
Jag saknar pubba.
Mamma sa att jag skulle se världen, att den skulle bli vår en dag.
Men jag önskar att hon fått se den med mig.
Men du kan prata med henne när du vill.
Jag pratar med pubba.
Hon kanske inte svarar, men hon hör dig.
Slutar det nånsin att göra ont?
Nej.
Men det blir lättare.
Och du inte ensam nu.
För vi har varandra.
Vi ska klara det här tillsammans.
Jag är glad att du följde med.
Det är jag också. Hoppas vi hittar din mamma.
Ja...
Ja.
Vi ber inte om mycket, men nåt behöver vi.
Mat. Varma kläder.
Vi behöver ta oss över bergen helskinnade.
Vi kan inte avvara nåt.
Vi har barn med oss.
De är ju djur. De klarar sig.
Vi vet nog vilka som är djuren här.
Vad menar du med det?
Skulle ni verkligen få användning av allt det här innan ni...
Innan vi vadå?
Innan vi dör?
Vi förtjänar att njuta av den tid vi har kvar.
Visst, men somliga försöker faktiskt förbättra världen.
Somliga har en framtid.
Jaså?
Det börjar bli dags för er att masa er vidare.
- Och om vi spelar? - Va?
Det var väl sånt man gjorde här? Vi kan spela om sakerna.
Om vi vinner ger ni oss mat och kläder.
Och vad får vi om vi vinner?
Vi ska gå, Gus.
- Vi behöver ta oss över bergen. - Nej.
Ni sa att ni gillar sötsaker.
- Är det där...? - Ja, och den är jättegod.
Taget.
Vad spelar vi?
Poker?
Blackjack?
Det där.
- Den här vill du inte spela på, tro mig. - Det vill jag visst.
Det är det svåraste spelet på hela kasinot.
Du sa ju att det skulle bli svårt.
Och jag sa att vi klarar det.
Så lita på mig. Vi klarar det.
Okej, vi klarar det.
Gör era insatser.
Visst hade du nummer 93 när du spelade boll?
Det finns bara upp till 36, pucko.
Vad sägs om fyra?
Fyra, pucko.
Då blir det en svart fyra.
Snurra, Paul.
Vi förlorade...
Jag som trodde...
Kom, Sweet Tooth. Nu går vi.
Var ska vi nu hitta förnödenheter?
Ingenstans. Det här var vår chans.
Hur mycket bensin har vi?
Innan ni går...
Jag vet att det inte är mycket,
men ni kanske har nytta av lite magi.
Tack.
Och jag vet inte hur ni har tänkt er att ta er till Alaska,
men det ryktas om en båt från Nag's Reef upp till Kanada.
- Den kanske ni kan ta. - Ja, kanske det.
Stäng dörren!
Vad vill de nu, då?
Glömde ni nåt?
Vad vill du?
Vem är du?
Bensinen är slut.
- Då får vi vandra. - Toppen...
- Snart är vi i Idaho. - Tack.
Kom, nu går vi.
- Vi måste över innan det blir mörkt. - Jag vet.
- För annars... - Jag vet!
Det är lugnt.
- Det kurrar i min mage igen. - Min har aldrig slutat.
- Hur gamla tror du att de var? - Jag vet inte.
Vi kan väl lova att inte bli såna när vi blir gamla?
Överens.
Vi ska se till att inga hybrider fryser eller svälter.
- Om de behöver hjälp, hjälper vi dem. - Ja.
Och berättar sagor för dem, som du gjorde på djurparken.
Som pubba gjorde.
Vi sluter en pakt, Gus. När vi blir stora ska vi vara bättre.
Ja, mycket bättre.
Vad gör vi nu? Ska vi till Nag's Reef?
Om färjan finns är det bästa vägen mot Alaska.
Om du vill ta befälet, så varsågod.
- Vad är det med dig? - Inget. Det är lugnt, har jag sagt.
- Uppenbarligen inte. Du beter dig som en... - Som en vadå?
Som en barnunge.
Det är lugnt, säger jag.
Vad var det?
- Gus! - Wendy!
Jepp...
Snöskred!
- Fly! - Spring!
Spring! Snabbare!
Hitåt! Skynda er!
- Spring! - Kom!
- Spring! - Fort!
Jepp!
Tack.
Tror du inte att jag ser dig?
Det krävs mer än så om du ska länsa mina fickor.
Jag vet inte vad du pratar om.
Var har du din mamma?
Letar hon fortfarande efter Miltons försvunna bowlingtroféer?
Min huvudmisstänkta har tydligen alibi.
Låt höra.
Vi såg på tecknad film och åt s'mores.
- Får jag slå mig ner? - Visst. Jag behöver skingra tankarna.
Hon är en fin tjej.
Ja, den bästa som finns.
Jaha, varför dricker vi?
Jag blir inte av med känslan av att nånting närmar sig.
Nånting dåligt.
Nere i landet är det nog illa, men häruppe är vi fortfarande trygga.
Men hur länge till?
Smittan klarar sig inte hit upp.
Och du söker efter ett botemedel, så våra chanser ser goda ut.
Kanske det.
Tack.
Nån ringde häromdagen.
En tonåring.
Vet du varifrån hon ringde?
Mitt hus.
- I Colorado? - I Colorado.
Och hon var inte ensam.
Gus var där.
Han lever, Siana.
Han har lämnat Yellowstone och letar efter mig.
- Sa du var du är? - Nej, jag äventyrar inte stationen.
Jag kom inte hit bara för botemedlet, utan för att ge Gus ett normalt och tryggt liv.
Tänk om jag följt med dem, om jag kunnat få ett liv med honom.
Så ska man inte tänka. "Tänk om" suger.
Det gör smittan också, och den har jag inte heller löst.
Jag vet att den började här.
Jag vet att Thacker och hela hans besättning fick den.
- Styrmannens fru överlevde väl? - Ja, men det är som om hon gick upp i rök.
Det sägs att hon ska ha gått till den här kyrkan,
men har du sett några kyrkor häromkring?
Jag trodde att jag gjorde rätt som lämnade Gus.
Men jag har bara jagat spöken i flera år.
Polarnatten kommer först om fem dygn.
Så inget mörker än, tack.
Jag vet att du har haft det kämpigt, men det du gör är viktigt.
Och du är ensam om att göra det.
Nu händer det, va?
Du ger dig av på riktigt.
- Du får inte. - Jag måste.
Jag kommer att sakna dig.
Är du säker på det här?
Det kan vara min sista chans.
Om världen går under vill jag vara hos Gus när det händer.
Som ni två är med varandra.
Vi har mycket att ta igen.
Jag är kass på att ta farväl.
Tack.
För allt.
Det finns alltid plats för dig här.
- Men håll oss hemliga. - Jag lovar.
Är den till mig?
Har du snott den, Nuka? Din lömska lilla räv.
Vi kan byta.
Den här har jag stulit.
Var rädd om den.
Ska alltså hon rädda världen nu?
Nån måste göra det.
Vi ses.
Du försökte, Birdie.
Jag skulle just harkla mig för att få din uppmärksamhet.
Vem fan är du?
Du borde aldrig ha svarat i telefon, dr Miller.
Hur vet du vad jag heter?
Mitt jobb vore svårt annars.
Du följer med mig.
Chefen vill snacka med dig.
Det vill jag nog inte.
Dessutom är jag på väg härifrån.
Det var ingen fråga.
Fan också.
Vart tog han vägen?
Hjälp mig, Gus.
Mamma!
Storeman!
Becky!
Wendy!
Gus!
Var är Jepp och Becky? Jag hör dem inte.
- Vad gör vi nu? - Vi måste hitta dem.
Tänk om vi inte gör det. Vi är alldeles ensamma.
Vi måste!
Hur då? Du hör dem ju inte.
Men du kan lukta dig till dem.
Wendy, du kan.
De behöver vår hjälp.
Vänta...
Jag känner nåt.
De är nära.
Här.
Dra upp henne.
Becky!
Var är Jepperd?
Storeman! Vakna!
Det är jag, Gus!
- Vakna, Jepperd. - Du måste!
Snälla! Jepp!
Snälla Jepp.
Jepperd?
Du lever!
Ingen fara. Allt är bra med oss.
Nej, allt är inte bra.
Vi vet inte ens var vägen är.
Den begravdes i lavinen, men vi skulle ju gå åt nordväst.
Fattar du inte? Det är det här jag har försökt säga.
De här bergen är inte att leka med.
Vi borde ha gått från kasinot när jag sa.
Vi håller på att frysa och svälta ihjäl, och färden har bara börjat.
Men alla mår ju bra.
Hur länge till?
Nej, vi vänder om medan vi fortfarande kan.
Nej!
Vi måste fortsätta. Vi klarar det.
Men tänk om jag inte gör det!
Jag vet inte om jag överlever det här, Sweet Tooth.
Jag är inte nummer 93 längre.
Jag kan inte bara resa mig igen.
Jag har knäskadan.
Jag har en kula i axeln.
Och huvudet...
Jag beter mig inte som en barnunge.
Jag börjar bli gammal.
Jag försöker bara ta hand om dig, Sweet Tooth.
Men livet kommer man inte undan.
Jag beklagar.
Det är därför vi måste fortsätta och hitta Birdie.
Om du stannar här kommer smittan att ta dig och då dör du också.
Och du med, precis som Aimee och pubba.
Jag behöver dig.
Snälla.
Har du kvar kartan?
Vad väntar vi då på?
Kan du prata?
Heter du nåt?
Var kommer du ifrån?
Det har redan gått en minut.
Om några minuter till kommer fyra stora män in genom dörren.
Då måste jag ge dig till dem.
De lägger dig på...
Här får du, vännen. Så somnar du lättare.
- Tack, mamma. - Ingen orsak.
Jag måste ju ta hand om min lilla tjej.
Jag drömde samma sak igen.
- Jag drömde att... - Bekymra dig inte om det där.
Jag svär vid din fars själ att det blir en människa, som du och jag.
Ja, Rosie?
Vad är det?
Tex hörde av sig. Han har hittat honom.
Och?
Jag tar hand om det.
Gus...
Hur gammal är du, Gus?
Där hör du, Ginger-vännen.
Vi ska hitta den lilla skiten och vrida ur honom som en våt blöja.
Sen kommer allt att bli bra.
Det ska mamma se till.
Kolla!
Herregud...!
Saccosäckar!
Och öppen spis. Jag tänder en brasa.
- Vad är det? - Gus?
Det är nån utanför.
Gus.
Vi måste prata om Alaska.
Undertexter: Karl Hårding