אנחנו הולכים לרכוב 21,000 ק"מ דרך 13 מדינות.
מאושואיה, הלוך וחזור בין ארגנטינה וצ'ילה, למדבר אטקמה,
משם ללה פאס לפני שנחצה את אגם טיטיקקה,
ונמשיך לאורך הרי האנדים לקולומביה, משם לפנמה,
דרך מרכז אמריקה ומקסיקו ונגיע ללוס אנג'לס כעבור מאה יום.
- ראס מלקין, במאי-מפיק -
ניתן להם מצלמות וידאו,
ויהיו להם גם מצלמות עם מיקרופונים על קסדות הבטיחות
כך שיוכלו לצלם את עצמם בדרך.
זה כביש? אלוהים אדירים!
- דיוויד אלכסניאן, במאי-מפיק -
על אופנוע שלישי
ירכב קלאודיו הצלם שלנו.
בנוסף, ראס ואני ניסע בשני טנדרים חשמליים
יחד עם הצלם ג'ימי,
ועם אנתוני וטיילור שיסייעו בלוגיסטיקה.
אנחנו נצלם את הבחורים מהטנדרים
ונחבור אליהם בגבולות.
חוץ מזה, האופנועים יהיו לבדם בשטח.
- סנטה קרוז, ארגנטינה -
- עוד כ-19,100 ק"מ עד לוס אנג'לס -
אנחנו חוצים את הגבול לצ'ילה ואז עולים להרי האנדים
וממשיכים עוד קצת לתוך ההרים.
כבשים, כבשים...
וואו, תראה את זה. אלוהים, יש כאן בטח מאות כבשים.
יש להם ישבנים מכוסי קקי, לכל החבר'ה הקטנים האלה.
אני אוהב כבשים.
לפחות הן יפות.
יש לי הרגשה טובה עכשיו.
עשרת הימים הראשונים של הטיול היו די קשים.
התחלנו עם עקומת למידה ענקית בכל הקשור לחשמל של האופנועים.
אתמול אמרנו, "אי אפשר לעשות את זה."
אבל היום ההרגשה היא, "איזה כיף!"
גילינו שהקור כן משפיע על האופנועים.
מתברר שהסוללות הן קצת כמו בני אדם.
הן מתפקדות למופת ב-37 מעלות.
אתם מתארים לעצמכם שהיינו יכולים לנסוע בין 225 ל-240 ק"מ בטעינה אחת?
זה היה מדהים.
עד כה עברנו מעל 1,600 ק"מ
מאושואיה לכאן, פריטו מורנו.
בהמשך נחצה את הגבול לצ'ילה וניסע לאורך הרי האנדים המערביים לצ'איטן,
ואז נעלה על מעבורת לפוארטו מונט.
- פריטו מורנו, ארגנטינה -
כעת כשהאופנועים תקינים,
אנחנו יכולים לנוח קצת
ולפגוש את תושבי המקום, שזו בעצם מטרת הטיולים.
שלום, שמי יואן.
מה שלומך?
בנג'מין?
ולרקוד, ולרקוד.
נו, תרקדו. תתחילו לרקוד. תראו לנו כמה תנועות.
כן, טוב, כן, כן.
הו, ריקוד פלו...
ביצוע יפה מאוד.
הייתי מתופף בלהקת חמת חלילים.
נכון, לא? -להקות רוק וכאלה.
טוב, להקת הרוק שלנו.
כל הכבוד.
ביי. -ביי.
אנחנו מגיעים. פאסו אינטרנסיונל.
ללא ספק חציית הגבול הדרמטית ביותר שחוויתי מעודי.
- חציית הגבול ארגנטינה-צ'ילה -
אנחנו נכנסים לצ'ילה וזה פשוט מרהיב עין.
הנוף. אלוהים אדירים.
יש הרים, יש אגם.
זה פשוט קסום.
צ'ילה, אחי. המצב השתפר קמעה.
אני אוהב את צ'ילה ויש לי קשר משפחתי רחוק שם.
סבא רבא רבא רבא שלי נסע לצ'ילה לעזור בבניית מסילות הברזל.
הוא היה מהנדס.
אז יש לי איזה קשר צ'יליאני קטן
באילן היוחסין הסקוטי למהדרין שלי.
השבוע הוא שבוע העצמאות
שמציין את קבלת העצמאות מידי הספרדים
ולכן יש דגלים בכל מקום.
האנשים יוצאים לחופשה בתחילת האביב.
לכן השבוע הקרוב צפוי להיות עליז במיוחד.
ב-1818 העם הצ'יליאני השתחרר מ-300 שנה של שלטון ספרדי.
ומאז, בכל שנה הם מקדישים את השבוע השלישי של ספטמבר
לחגיגות העצמאות.
בחרנו זמן טוב להיות כאן.
כתוב שם...
- יוסף -
הלוואי שידעתי ספרדית, אבל נוכל להחנות את האופנועים...
טוב, בוא ננסה.
הוא לא פתוח. -לא פתוח.
התחלה גרועה.
זה בגלל החגים.
והכול סגור.
מישהו יושב שם ואוכל ארוחת ערב.
כן. אבל הדלת נעולה. המקום סגור.
מישהו בא.
אולה. -אולה.
צריך ללחוץ על הזמזם.
לצלצל בפעמון.
כמובן.
כן... -גרסיאס.
הנה הסלט שלנו באמצע.
וצ'ימיצ'ורי.
צ'ימיצ'ורי? -סי.
סי.
תודה.
תודה. לא, מצוין. תודה רבה.
אני מת על הסלט הזעום הזה. -כן.
כנראה לא נאכל אותו.
סלט לשלושה.
זה מדהים. זה טלה?
לא יודע מה זה.
זה בשר. בשר. -זה בשר? זה בשר.
לא יודע מה זה. שורף לי בפה
מכל הצ'ימיצ'ורי הזה. לא יודע מה זה.
פתאום זה תוקף אותך. האף מתחיל לנזול...
אני עושה הרבה... בניסיון לצנן את הלשון.
ניסיתי לבקש קצת... אוי, יש לה עוד. תראה.
היא מביאה עוד. -גרסיאס.
הו. הפה שלי עולה באש.
- קרטרה אאוסטרל, צ'ילה -
יום מהמם היום.
זה בערך מה שקיוויתי.
זה הכביש המדהים ביותר
לרכיבת אופנוע שרכבתי עליו בחיי,
חוץ מהכבישים בסקוטלנד.
הכביש הזה הוא גן עדן.
הגזמתי עם רוטב הצ'ימיצ'ורי בארוחת הצהריים אצל יוסף.
- יומן מצלמה -
אני משלם את המחיר על זה.
אבוי.
- פויוואפי, צ'ילה -
יורד גשם זלעפות.
תקשיבו.
זה פשוט קורע, המצב הזה.
אנחנו צריכים להגיע למעבורת מחר בבוקר כדי להמשיך בטיול.
וזה פשוט לא יהיה...
אוי, אלוהים.
יואן, מה בא לך?
בא לי...
אני לא רוצה לומר עכשיו.
אבל אני רוצה לצלם את זה.
את המראה הזה.
מה? מה הבעיה במראה שלי?
יפה? -לא, הוא יפה. רק קצת...
השיער שלי בסדר?
מראה של סבתא קטנה. -סבתא קטנה.
כל כך קר.
פעם ראשונה שיורד לנו גשם
ואנחנו רוכבים על דרכי עפר, מה שאמור להיות מעניין.
אני רטוב לגמרי.
ישר לעיניים. זה נורא.
אני מצטער שצחקתי. זה היה היסטרי.
השארתי את הקסדה שלי בחוץ, ברטיבות,
והקלקר שלה נרטב כאן.
לכן כשאני נוסע, היא מתמלאת אדים,
למרות שיש לה... -סליחה, אחי.
למרות שיש לה... -סליחה. סלח לי, אחי.
למרות שיש לה... -סליחה, אני חייב לעבור.
זיגוג כפול...
אולי פעם יהיה לך אכפת מספיק כדי לשאת מצלמת 360.
רק אם מתאים לך. -מה?
מה אמרת?
אני רק משתדל לא להתכסות באדים.
צפיתי ב"רוק בבית הספר", ג'ק בלאק. -כן.
והוא עושה ככה הרבה.
וזה לא באמת רוקנרול
אבל זה מגניב כשהוא עושה את זה.
מישהו יכול לטפל בחרא הזה כאן?
מן הסתם לא טוב להשאיר את זה בגשם.
תודה, יואן. -יש צוות בשביל זה.
תזמן את מחלקת הטעינה.
יצליחו לעבור את המאפרים?
לא יודע. -הם קצת תקועים.
יש קייטרינג, איפור, תלבושות ואז המטענים. אז...
מי יודע?
אנחנו יוצאים לדרך עם הצוות לכיוון המעבורת.
מתחיל לרדת גשם די כבד עכשיו.
רכיבה בגשם היא תמיד מאבק. הראות ירודה.
וכמובן, אי אפשר לנסוע מהר,
וזה לא טוב כשאתה ממהר להגיע למעבורת.
ידית הבלם שלי מתנדנדת. הבורג שם התרופף.
הייתי יכול להיתקל בה איפשהו וזה היה מעיף אותי מהאופנוע.
אני חושב שפשוט אקשור את זה, ליתר ביטחון.
ככה.
אני בקושי משתמש בבלם, למען האמת.
זהו.
בוא נזוז, כי אני מת להגיע כבר.
- צ'איטן, צילה -
המעבורות יוצאות אחת ליום.
אז אם תאחרו לזאת, תפספסו אותה.
תצטרכו לחכות עוד יום, ואין לנו ימים לבזבז.
הנה היא.
וואו.
מקסים, אחי. מקסים.
זו הייתה רכיבה בגשם וברוח.
התחושה השלטת הייתה, "הגענו כבר?"
בגלל מיעוט מקומות הטעינה
בקטע הכביש הארוך הבא,
החלטנו לעלות למעבורת. היא חוצה את מפרץ אנקוד
ויידרשו לה תשע שעות כדי להביא אותנו לפוארטו מונט.
זו הקשה כפולה.
בהוראות לא כתוב הקשה כפולה.
טוב... -אם קראתי נכון.
לא קראת אותן בכלל.
זאת הבעיה. לא שאתה לא...
לא שזה לא כתוב שם, אלא לא קראת אותן.
זה כמו נישואים. כמו נישואים לשלושה חודשים.
אז אולי בפרו נפנה לייעוץ איפשהו.
נקיים מפגש של טיפול זוגי באמצע.
אז כשאתה אומר...
את זה בדרך מסוימת, זה פוגע בי.
אתה מרגיש עם זה... -אני מרגיש עם זה...
אתה יודע...
שאנחנו לא מדברים מספיק ושאתה לא מבטא את הרגשות האמיתיים שלך.
בסדר. אני שומע אותך.
ואקח את זה לתשומת לבי.
ואם אני מרגיש שאני רוצה לומר משהו, אתייחס לזה.
ואשתדל לא לעשות את זה כי אני לא רוצה שתרגיש כך.
בסדר. -וכשאתה אומר... כל דבר...
אני מרגיש...
לא מספיק מוערך.
זה גורם לי להרגיש לא מוערך.
ולכן אני... -אין מצב.
אין מצב. אין מצב שאתה לא מוערך מספיק. בחיים לא.
בכל בוקר כשאנחנו הולכים לארוחת בוקר,
אתה שם. זו קרן אור. באמת.
ואני מרגיש אותו דבר.
זה הכול. עכשיו הרבה יותר טוב, מה?
שלם 5,000 דולר, בבקשה. -כן.
תודה רבה לך.
- פוארטו מונט, צ'ילה -
זה כאן. כאן. -היום יום העצמאות.
כאן? -כן.
שמענו על מסיבת יום העצמאות
שמתקיימת בחניון ליד מרכז פוארטו מונט.
טוב, מעולה.
נראה כאילו פשוט בנו כמה אוהלים
והשמיעו מוזיקה.
והם ממש משתוללים.
אולה. מה שלומך?
מה? -יואן. נעים מאוד.
מה שמך?
יואן.
יואן? -יואן.
יואן. -כן. נעים מאוד.
היו ריקודים נהדרים וכמה אנשים שיכורים להפליא,
אבל באופן ידידותי מאוד. לא שיכורים תוקפניים.
יש לזה טעם של צמר גפן מתוק עם... 36 אחוז אלכוהול.
אבל במים.
עם גלידה.
זו אמפנדה דרום אמריקאית שמבוססת על...
שמבוססת על הפשטידה הסקוטית.
אוי, אלוהים.
ביי, בנות.
היה כיף. אני חייב לומר שנהניתי.
זו הרגשה מיוחדת להיות בצ'ילה בעונה זו של השנה.
היום נחצה את הגבול בחזרה לארגנטינה
ונרכב עד אלומינה.
- אלומינה -
זה שטח הפקר בין הגבול הצ'יליאני והגבול הארגנטיני.
כן, אנחנו מטפסים עוד ועוד.
וזה לא מועיל לחיי הסוללה שלנו.
אנחנו מנותקים מהרשת והמצבר של הריביאן כמעט ריק.
אני רוצה לשאול את האיש הזה...
- נטי, מפיקה מקומית -
כן? -אם הוא מוכן לנתק את הנגרר שלו
ולגרור את הרכבים שלנו רבע שעה קדימה ורבע שעה בחזרה.
בסדר? זה בסדר? -בסדר.
תודה. מגניב.
אני מוכן לתזוזה אם הוא מוכן.
גרירת הריביאן ממלאת את המצבר במהירות.
זה טריק נחמד שיחזיר אותנו מהר לכביש.
האיש בא לאכול אמפנדות,
והצלחנו לשכנע אותו לגרור מכונית חשמלית.
זה רעיון מוצלח של דייב, להטעין מאחורי הגורר.
בכל פינה של הרכב יש מנוע
שבדרך כלל מניע כל אחד מהגלגלים.
אבל כשגוררים את המכונית,
הוא הופך את התנועה לחשמל שנכנס למצבר.
בטעינה בגרירה אפשר למלא שמונים אחוז מהמצבר תוך שעה.
המצבר כמעט ריק וכידוע, אנחנו באמצע שום מקום.
העיר הזאת היא התחנה האחרונה שלנו...
לפני שנגיע ליעד שלנו בעוד 150 ק"מ
וכנראה אין לנו מספיק כדי להגיע לשם.
עדיין לא נכנסנו לקצב הטעינה של הטיול,
אבל אנחנו נוקטים יצירתיות בכל הקשור לטעינה מהירה יותר
שתאפשר לנו להמשיך את המסע. וזו דרך כיפית לעשות את זה.
גרסיאס, סניור.
המכוניות מתנהגות יפה מאוד
בהתחשב בעובדה שהן סוחבות את כל ציוד הצילום שלנו
וכל המערכות החשמליות שלהן הן אבות טיפוסים.
וואו, תראה את השלג הזה. כל כך הרבה שלג. אלוהים.
תראה את כל זה.
יואן נעלם מעת לעת בגלל האדים.
אני זוכר שרכבתי פעם בשלג עם אבא שלי.
יצאנו לרכיבה בסיירה נוואדה.
ליד אגם טאהו.
וכשהגענו קרוב לאגם טאהו היה שם שלג.
אבל לא כל כך הרבה כמו כאן.
אבל שוב, האופנועים של הארלי פשוט נפלאים, הם עומדים בזה בגבורה.
הכבישים רטובים. הם לא קפואים.
יש בורות פה ושם, אבל האופנועים סובלים הכול.
מה אנחנו עושים? -זה מדהים, לא?
מה אנחנו עושים?
בוא נצא לרכוב על אופנוע בשלג.
כן. זה פשוט מטורף, לא? אנחנו בגובה 1,250 מ'.
טוב.
היה מדהים לחצות את הרי האנדים בשלג,
וזו הייתה חוויה מיוחדת לצלם את זה.
אבל היה גם כיף גדול להיות כאן.
אהבנו מאוד את צ'ילה, הייתי אומר.
זה היה מרהיב עין. בפטגוניה יש הכול.
כן, אני פוגע בך.
טוב.
רק שנייה.
כנראה ירדנו כמה קילומטרים בגובה כשנסענו באנדים.
כי עכשיו אין כמעט שלג.
תראה את השמש. השמש מבצבצת בין העצים.
קצת יותר חם, וזה טוב.
נחמד שלא קר מאוד היום.
טוב, אנחנו מגיעים לגבול ארגנטינה.
זה כמו שער כניסה לפטגוניה,
אבל היום נעזוב את פטגוניה.
- וייה לה אנגוסטורה, ארגנטינה -
בסוף הגענו לאתר קמפינג.
יואן מקגרגור? -כן. יואן. כן.
אלוהים! -כן, כן.
אין מצב. -כן. צ'רלי בורמן.
מה שמך? -מרטין.
מאיפה אתה? -פולין. אני רוכב על אופניים.
ולאן אתה נוסע? דרומה או צפונה?
צפונה. נשבר לנו מהקור.
לפני שהכרתי אותו לא רכבתי על אופניים.
כן. -לא רכבתי ולא טיילתי.
- טוגבה, הרפתקנית -
כלום. -לא.
היו לי חיים נורמליים לגמרי.
הייתי מורה. הייתה לי מכונית.
גם לא עסקתי בשום ספורט.
איפה הכרתם? הכרתם ב...
טורקיה. -טורקיה.
בעיר קטנה שאני גרה בה בטורקיה, ו...
הם מסתכלים על החיים ככה...
כן. -ממש צרי אופקים.
הייתי בדרך לטיול אופניים סביב העולם.
לא רציתי שהוא ייסע.
חשבתי על העיניים שלו.
העיניים היפות שלו.
ויתרת על ההוראה.
מה אמרו הורייך והמשפחה?
ארזתי תרמיל גב ואמרתי,
"אני הולכת לעבוד באיסטנבול כמורה."
לא סיפרתי להם.
וואו. אני עדיין לא מאמין שלא סיפרת להורייך.
נספר. -כל דבר בעתו.
אולי תספרי להם כשתחזרי. -כן.
הזוג הזה עשה לי מצב רוח טוב.
לכל אחד מאתנו יש חיים משלו.
וכל אחד צריך לחיות חייו ולעשות את מה שהוא מוצא לנכון.
והיה לה מספיק אומץ לעשות את זה.
היא התנתקה. והיא נמצאת עם הגבר שהיא אוהבת,
נהנית מהרפתקה מדהימה.
סיפור האהבה שלהם היה מקסים.
כשהיא מספרת איך היא התאהבה בעיניים הכחולות שלו,
הפנים שלה מוארות. אלוהים, היה כל כך יפה לראות את זה.
היא הייתה מאוהבת כל כך. זה היה מושלם.
- אלומינה, ארגנטינה -
זה מלון, אבל בקיץ.
קיווינו להישאר. אולי לאכול משהו.
טוב. -ולישון, אבל זה לא אפשרי?
לא, אני חושבת שלא. -בסדר.
נחתנו עליהם והיו שם אישה נחמדה,
סולאנו, ובתה.
המקום עדיין לא פתוח לעסקים.
לא נראה שהן רוצות שנישאר, נכון?
לא, יהיה בסדר. -אני חושב שנצליח לשכנע אותן.
בואו, אראה לכם. -טוב.
החדרים לא מוכנים. הם...
זה בסדר, נוכל לישון בשקי השינה שלנו.
בהחלט. -כן.
בטח. -זה בסדר? כן?
יופי. גרסיאס.
זה נפלא.
היי, חתול.
מה אתה עושה על האופנוע שלי?
נוכל לאכול את אוכל הקמפינג שלנו או את זה.
צ'רלי, פטריות או עוף?
לא משנה לי.
זה אמיתי. אלה החיים האמיתיים.
יש משהו נידח להפליא במקום הזה, לא?
כן.
להתעורר כאן השכם בבוקר.
תראו את זה. זה פשוט...
מהמם.
הבעיה היא, אם נגיע לכאן, זה 148 ק"מ.
ואז כדי להגיע לכאן, נצטרך להטעין פחות או יותר...
כל היום.
העצירות בדרך ליעד שלנו קצת רחוקות זו מזו.
יש שם עיר קטנה, לאס לאחאס. וזה...
כ-204 ק"מ.
יהיה מעולה אם נוכל לצבור קצת קילומטראז'.
אנחנו רוצים להאיץ את הקצב ולהגדיל את הקילומטראז' היומי.
התוכנית לימים הבאים היא לחצות את צפון מערב ארגנטינה,
לעבור את לאס לאחאס ולהמשיך לבאראנקאס,
ועם קצת מזל, למצוא מקום לקמפינג.
צ'רלי דיבר עם הבעלים של המקום זה,
ובמקום לנסוע ישר צפונה, ניסע במסלול אחר,
שלא היינו בוחרים בו אינסטינקטיבית על סמך המפה.
זו דרך קצרה ומהירה יותר ויש עיקול חד מאוד
בפסגת הגבעה הזאת, כך שזה אמור להיות כיף.
עברנו את כל הפיתולים האלה.
כאן נמצא...
קלאודיו וון פלנטה, טייס הרחפנים של הכוכבים.
קלאודיו הוא הצלם שצילם את כל הטיולים שלנו.
והוא רוכב על הארלי-דיווידסון שמונע בדלק.
קלאודיו, מה המצב כאן?
מה זה?
מה נכנס לכאן? -זה...
זה ריק.
הוא נהיה נטל רציני, האופנוע הזה שלך, לא?
אני לא יודע אם קיבלתי את המזכר על Long Way Up
אבל מדובר במבצע חשמלי.
יש לנו עוד קילומטרים רבים על האופנועים שלנו.
מה כתוב כאן?
שבעים ותשעה ק"מ.
ואנחנו במצוקה של דלק.
אם לא אכפת לך, קלאודיו, אנחנו רוצים להמשיך לנסוע.
לנו יש שפע של חשמל וקלאודיו עלול להישאר בלי דלק.
הזוי.
- שמונים ק"מ דרומה -
זו למעשה התקלה הראשונה שלנו,
ואנחנו בול באמצע שום מקום.
אני בהילוך חניה ולא מצליח לעבור להילוך נסיעה.
תכניס לניוטרל ו...
ידית ההילוכים לא זזה.
משהו תקע את הבלמים במכונית של דייב,
כך שהם נעולים לצמיתות.
הגלגל לא זז, כך שאנחנו לא נוסעים לשום מקום.
הם פשוט לא יורדים.
שומעים את זה.
תן לי לנסות עם מברג.
אתה מצליח להיכנס לשם? -לא.
זה מחוז זאפאלה, גבירותיי ורבותיי.
- זאפאלה, ארגנטינה -
יש איזה משבר דלק.
תראה את התור של האנשים שמחכים לתדלק.
ושוב, האירוניה היא שאנחנו נתעכב
כדי לחכות לדלק בשביל קלאודיו, לא לחשמל בשבילנו,
וזה די מצחיק.
אם אתם רואים כאן, ה... הם בדיוק קיבלו משלוח של דלק.
באף תחנת דלק בעיר אין דלק.
ויש תור. אתם רואים את התור.
הוא נמשך ונמשך.
האישה כאן בראש התור מחכה כבר חמש שעות לדלק.
ברוכים הבאים לזאפאלה.
או שנחכה ונקנה דלק,
או שנישאר בעיר ונחכה למחר,
שכל הפניקה תעבור.
אנחנו בסוג של דילמה ולא בטוחים מה כדאי לעשות.
חכו רגע לפני שאתם עושים משהו.
מה אתם רוצים לעשות? אנחנו מוציאים את זה בכוח
כדי שהגלגל יוכל להסתובב.
ברור שצריך לתקן,
אבל אפשר לנסות באמצעות חשמל לפני שאנחנו מפרקים?
שנינו יודעים שזה אבטיפוס, לא מכונית בייצור מסחרי.
אז היא רק צריכה רגע.
התקווה היא שאתחול מחדש של מחשב המכונית,
ישחרר את הבלם.
שאלתי את האיש שנתן לי את המטען מה...
מה קורה, והוא אמר שככה זה תמיד כאן.
זה תמיד ככה.
בשבילנו זה מובן מאליו.
אפשר לעצור בכל תחנת דלק ותמיד יהיה דלק.
לא צריך להקדיש לזה מחשבה. אבל במקומות אחרים בעולם,
כמו כאן, זה שונה.
שמענו על זה כשדיברנו עם אנשים,
כמה קשה המצב כאן.
לאנשים אין כסף בכיס ואין אוכל במקרר.
ואין דלק בתחנות הדלק שלהם.
הרגע ראיתי מישהו על קטנוע ממלא ג'ריקן קטן.
אז רצתי עם הג'ריקן של קלאודיו
והוא הסכים להתחלק איתי.
אז בעצם פשוט הוספתי את זה לשלו ונתתי לו את המאתיים.
אז עכשיו יש לו ג'ריקן מלא.
קנית גם גלידה?
קניתי גלידה.
הוא לא שאל אותי.
גם אותי הוא לא שאל... אם אנחנו רוצים גלידה.
אנחנו מתודלקים.
מוכנים לתזוזה. נתראה בלאס לאחאס.
אני רק רוצה לאפס את המערכת, טוב?
אולי פשוט תחליף מצב...
תוריד את שני המפסקים הדו-מצביים ל-45 שניות ונראה אם זה מסתדר.
קדימה, מותק.
קדימה.
ירוק.
זה בהילוך נסיעה.
נראה טוב.
אמפנדס, אנחנו מגיעים.
תודה לכולם. נראה שאנחנו ממשיכים במסע.
הבחורים מקדימים אותנו בהרבה
אבל לפחות חזרנו לכביש.
- לאס לאחאס, ארגנטינה -
איזה יום! רכבנו היום 221.4 ק"מ,
ויש לנו עוד 16 ק"מ במכל. בסך הכול כ-237 ק"מ.
אין ספק שהאופנועים מתפקדים טוב יותר בחום.
ונראה לי שאפשר לומר בבטחה שבלי טעינה, יש לנו 209 ק"מ.
לא רע, 209 ק"מ.
זה לא היה כך כשהיינו דרומה יותר במזג אוויר קר.
התנאים השתנו בימים האחרונים.
- לנתק כדי לרכוב -
מזג האוויר נפלא. נראה לי שיהיה חם.
בלי תחתונים ארוכים היום. ג'ינס, חולצת טריקו, גרביים רגילים.
תחתוני הצמר הארוכים פורשים לגמלאות, אולי...
אולי עד סוף הטיול. מי יודע? אנחנו לא יודעים.
אבל נראה.
בינתיים,
נודה לכם על השירות, תחתוני צמר ארוכים.
תודה על השירות שהענקתם.
התחממות מזג האוויר מאפשרת לנו לרכוב מהר יותר.
וזה משאיר לנו זמן לעצור ולפגוש אנשים.
אני נצר לקהילת המאפוצ'ה.
מופאץ'? מאפוש'? מאפו...
מאפוצ'ה. -מאפוצ'ה.
- גיירמינה, בעלת מסעדה -
כיוון שאני דוברת את שפת המאפוצ'ה, אני נצר לקהילת מאפוצ'ה.
זה יפה מאוד. נעים מאוד להכיר אותך.
היה לנו חלום משותף עם אבא שלי.
לפני כשלוש שנים אבי הציע לנו הצעה,
כדי שנכדיו לא יצטרכו לחיות על קצבאות.
יחד עם בעלי הם הקימו פרויקט משפחתי
של מכירת ארוחות ולחם ביתי, כל מה שקשור לבישול ביתי.
אבל נראה שקשה מאוד להתפרנס באזור הזה.
לכן הסיפור שלך על האנשים כאן הוא סיפור הצלחה אדיר, לא?
כן, זה מדהים. לא ראינו הרבה מקומות
כאלה בעיר.
הם שבט המאצ'ו.
- בר מסעדה צ'ה צ'ה -
הם חיו כאן ב-600, 500 לפנה"ס.
ממה שקראתי, יש לא מעטים גם בצ'ילה,
והתייחסו אליהם רע מאוד.
נוכל לנסוע לבקר בשבטים האלה. זה לא רק רחוק.
נלך לחפש את העיירה הקטנה של בני המאפוצ'ה.
הילידים המאפוצ'ים חיים באזור הזה כמעט 300 שנה.
במאה ה-19 הפולשים הספרדים השתלטו
על סחר הבקר והמלח המשגשג שלהם
והקהילה שלהם התדרדרה לעוני ומעולם לא התאוששה לגמרי.
- צ'וריאקה, ארגנטינה -
אנחנו נמצאים בעיירה של בני המאפוצ'ה.
היא נראית מגובשת מאוד, לא?
קהילה מוצלחת, חזקה.
זה נראה כמו בית העירייה, או משהו כזה.
אולה. -אולה.
שמי סמואל.
סמואל. -סמואל.
סמואל, אני צ'רלי. צ'רלי.
יואן. -יואן, נעים מאוד.
אפשר ללכת לבית הספר? כן? -סי.
בוקר טוב. -בוקר טוב.
תראה כמה יפה כאן.
כל הדברים האלה. כנראה הילדים יצרו
את המוביילים האלה. ממש מקסים כאן.
אולה. בוקר טוב. -אולה.
- מריאלה, מורה -
אני יואן. זה צ'רלי. -צ'רלי.
זה מקום כל כך נעים ושמח.
כל כך יפה, הצבעים על הקיר,
והכול. זה נהדר. -זה נפלא.
מקסים, לא? -כן.
איך אומרים "ילדים"?
"כמה ילדים"? -ניניוס.
שישים וארבעה.
זה בית ספר דו-לשוני. ספרדית ומאפוצ'ית. מאפודונגון.
תגידי במאפוצ'ית "בוקר טוב".
מאר מארי, פיצ'יקצ'ה.
מאר מארי זה "בוקר טוב".
פיצ'יקצ'ה, "ילדים".
מאר מארי...
פי-צ'י-ק-צ'ה.
צ'ה. זה אומר, "מה שלומך?"
אני לומד בבי"ס. הגענו למקום הנכון.
את מורה טובה.
אנחנו בשיעור. כן.
כל כך יפה.
גרסיאס. תודה רבה.
תודה על הסיור. -דרך צלחה.
כן, להתראות. -שלום.
זה מה שאני אוהב בטיולים האלה.
ללמוד על תרבויות ולראות איך אנשים משמרים את המסורות שלהם.
הבחור הגדול הזה ממשיך לחייך.
נפלו לו המשקפיים וקלאודיו דרך עליהם בטעות ושבר אותם.
הוא לא ישכח את הביקור שלנו. -זה בטוח.
כזה מקסים ושברנו לו את המשקפיים.
ובטח היו לו אותם שנים על שנים.
טוב, בוא...
בשבילך. אנחנו רוצים ש...
לא, לא, לא. -בבקשה...
עבור המשקפיים.
אנחנו לא מצפים לתאונות. הן פשוט קורות.
האנשים שפוגשים בטיול כזה פשוט מחממים את הלב.
- צ'וס מאלאל, ארגנטינה -
זה צ'וס מאלאל, שפירושו במאפוצ'ית, "סלע צהוב",
על שם הגבעות שמסביב.
בוא, אדון.
בוקר טוב. -בוקר טוב, אטיליו.
בוקר טוב. אולה. -אולה.
אני יואן. זה צ'רלי.
נעים מאוד.
- אטיליו אלארקון, מוזיקאי -
הוא זמר. הוא גם מגדל צ'יוויטו.
אה, עזים? -כן, עזים.
והוא כותב שירים במיוחד לגאוצ'וס? מגדלי סוסים?
כי אני מעריץ גדול של התבונה והיצירתיות
של אנשי הכפר.
הוא יסכים לשיר לנו שיר? כאן? עכשיו?
כן. בשמחה.
"מקופסת האפרסקים
אפרסק טבעי
כמו נהג פרדות טוב
הכנתי כוס דלעת למשקה המאטה שלי
שאוכל לפרוק את המטען מסוס המשא שלי
וליצור לעצמו מקום מנוחה
ועם כוס הדלעת שלי
אשב ואתענג על המאטה שלי
מתפלל לאל ולבתולה
שילכו אחריי באשר אלך
ושבאמתחתי תמיד יהיו לי
כיסוני תירס, נקניק ולחם
מעט טבק
ומאטה לשתייה"
מה שלומך? -היי.
"מעט טבק
ומאטה לשתייה"
השמש מאירה.
הטמפרטורה עלתה קצת.
אני מקווה שבקטע הבא נהיה יותר קשוחים ומוכנים,
ונוכל לעצור לקמפינג.
אני מת לישון באוהל.
אני מת לבנות כבר את המחנה שלי. רוצה לבנות את המחנה שלי.
- באראנקאס, ארגנטינה -
הגענו לאתר הקמפינג שלנו.
לא בטוח שהוא בדיוק כמו אתר הקמפינג שראינו בדמיוננו
בדרך לכאן.
למעשה זה סתם מגרש שמשמש להשלכת חומרי בניין,
ותלו בו שלט "קמפינג".
בכל הטיול
עדיין לא פתחתי את האוהל.
בחוץ. טוב, זהו זה.
שכחתי כמה אני אוהב קמפינג.
איך הולך, צ'רלי?
הולך... הולך מצוין, למעשה.
אתה מוכן כבר?
לא רציתי להגיד כלום. -אוי, אלוהים.
צ'רלי רותח שם.
מה זה?
יואן, הסתבכתי. -למה?
אני לא יודע מה אני עושה.
אין מצב שזה אוהל לשני אנשים.
הוא קטנטן. אלא אם אני בונה אותו לא נכון.
לא. אבל יש לך את היתד הזאת. תראה.
כן. -תמשוך את הפינה.
הנה. תראה. זה אוהל לשניים.
זה לשניים? -כן.
לא כל כך נורא.
נהניתי לישון באוהל בלילה. היה כיף.
זו הרגשה טובה כשכל מה שצריך נמצא על האופנוע.
קשה להאמין שקפאנו מקור.
ועכשיו אנחנו במדבר הלוהט.
היום אנחנו רוכבים 209 ק"מ במדבר למלארגווה.
זה מקום נידח במיוחד שיש רק עיר אחת בדרך אליו,
אז נקווה שנצליח להגיע עם טעינה אחת.
אחרת ניתקע במדבר ללילה
כשהטמפ' יורדת מתחת לאפס.
בטח קשה לחיות כאן.
כל כך יבש וצחיח.
החווה היפה נראית כאילו היא קיימת כבר מאות שנים.
זו צורת חיים קדומה.
- ריו גרנדה -
אני מקווה שהגשר בטוח.
אני לא מת על גבהים.
לא יודע מה אתכם, אבל בכל פעם שאני עושה כך...
אני רק רוצה לקפוץ.
זה מה שאני רוצה.
הדרך למלארגווה עוד ארוכה,
והמלון הזה הוא הראשון שראינו מזה קילומטרים,
אז נקווה שנוכל להטעין כאן.
אולה, אני לוס.
זה אנסו.
לוס ואנסו.
שניגש לשם?
זה בסדר?
בואו תיכנסו. -תיכנסו.
וואו, זה ממש מגניב. מקום מקסים.
לא ייאמן, נכון? -האבן בשביל השום, תראה.
תראה את זה. -אלה אתם.
פחם.
פחם. זה מקסים.
תראה את הספסל הזה. תראה.
מתוצרת בית. -תראו, הוא עשוי מ...
הכול מתוצרת בית. -זה כמו הבית שלי.
הספסלים שלי. -באמת כמו הספסלים שלך.
אבל זה עמוס כל מיני. -אנחנו יכולים פשוט לשבת כאן ו...
ולנוח. ולשתות בירה. -ולשתות בירה.
כל מערכת הבנייה שלנו היא בת-קיימא.
נפלא.
אתה בנית אותה? כן.
וואו. זה לא ייאמן. -מדהים.
אפשר לראות עוד? -בהחלט.
נוכל לראות?
קולטי השמש... -בדיוק.
תראה, רק מצברים של מכוניות. מדהים.
תראה את זה. נראה מוכר.
שמונת אלפים ואט.
חכם מאוד. דומה מאוד למערכת של יואן.
והיא לא מסובכת במיוחד.
לא הייתי יכול לבנות בעצמי, אבל...
מישהו יכול לבנות אותה אם ידע מה הוא עושה.
במשך היום אנחנו משתמשים רק בקולטי השמש לכל דבר.
בלילה יש רוח. ביום יש שמש.
הדרך האידאלית היא לשלב בין שתיהן.
זה העתיד. זה באמת העתיד.
לא היה להם חשמל מרשת כלשהי, כפי שחשבנו שיהיה,
וחששנו שאם נתחבר למערכת שלהם,
האופנועים לא ייטענו.
לכן החלטנו להמשיך ולנסות להגיע לעיירה הבאה.
אבל הבעיה היא שאין כמעט כלום בין העיירות.
הדרך הזאת מרעידה את העצמות.
ומעת לעת,
הגלגל הקדמי נכנס בחצץ העמוק יותר
והלב מחסיר פעימה.
תודה לאל שהגענו. זו הייתה דרך קשה.
- בארדאס בלאנקאס, ארגנטינה -
הטענו את האופנועים במשך כשעתיים
והחלטנו לצאת דרך.
יש לנו עוד חמישים ק"מ עד מאלארגווה וכבר מאוחר.
אנחנו לא רוצים להיתקע כאן בלילה. כבר קר מאוד.
יש קצת רוח נגדית, צ'רלי,
שמקצרת קצת את חיי הסוללה שלי.
ננסה עשר דקות ונראה אם יש שינוי.
זה לא כל כך רחוק.
נראה לי שלא אצליח להגיע.
מגיע השלב שבו שלא נצליח לחזור
ולא נצליח להגיע ליעד, ואז אני נתקע.
תראה כאן.
הם מקבלים חשמל.
משם. לא יודע. אפשר לשאול.
היינו צריכים להטעין הרבה.
ראינו חווה קטנה ונכנסנו.
כן, בסדר.
הוא לא מראה את הזמן עד טעינה מלאה, וזה לא סימן טוב.
זה השתנה אצלך? -הוא אומר 42 שעות.
כן, זה לא יעבוד.
הכוח כאן... לא מספיק חזק.
גרסיאס. צ'או.
גרסיאס.
נו, טוב.
לא נצליח להגיע, לכן ניסע
בחזרה לבארדאס בלאנקאס.
חלמתי שנצליח להגיע לעיירה ההיא,
ואז מקלחת חמה, אינטרנט...
אני לא זוכר איך זה הולך.
איבדתי עוד זוג משקפי שמש היום.
אולי שכחנו אותם בחווה.
אם כך, הילד הרוויח זוג משקפי שמש יפים, כך שזה סבבה.
הילד שהסתכל עלינו מהחלון.
לא ישנתי טוב בלילה בגלל כל המשאיות שנסעו על הכביש.
בכל אופן, אני ער. עכשיו בערך רבע לשבע.
נלך לראות אם האופנועים נטענו.
תשעים ותשעה אחוז.
"זה ריקוד הטעינה
זה סיבוב הטעינה
זה ריקוד הטעינה וסיבוב הטעינה"
אני חושב שזו מערכת הביוב של כל הבניינים בסביבה.
הלכתי לשם
אחרי שבדקתי את מצב הטעינה של האופנועים, וזה...
זה הסירחון שאני מריח. וזו מערכת הביוב...
וזה האוהל שלי.
ביוב.
אוהל.
אז יצאנו שוב לדרך.
אני אוהב קמפינג, אבל הגיע הזמן להמשיך.
אתה מרוצה מ-55 אחוז? -כן, 55 זה בסדר.
אנחנו נוסעים לסאן חואן ואז לעיירה בשם וייה יוניון,
ואז ננסה לעשות את הנסיעה היומית הארוכה ביותר עד כה,
כ-320 ק"מ לעיר בלן,
ולסוף המסע שלנו בארגנטינה.
השמש מאירה. עם קצת מזל נצבור קילומטראז'.
נדמה לי שכאן החלטנו להסתובב לאחור אתמול.
כאן קלטנו שלא נגיע ליעד.
ו...
אולי כאן השארתי את משקפי השמש שלי.
אנסה לראות אם הם מונחים על המרפסת.
מה אתה מחפש?
את משקפי השמש שלך?
לך לעזאזל... לא!
לא!
מעולה.
לא להאמין, איזו תוצאה.
חבל לי על הילדון, אבל בכל זאת.
זה נפלא.
כן. גדול.
שאני אמות.
וואו, זה די מפחיד.
הו, וואו.
פשוט מהמם. אין כאן איש.
בטח צילמו כאן את אחד מסרטי ג'יימס בונד.
יש מנהרה, ו...
ג'יימס בונד. -ג'יימס בונד.
וכל זה, תראה.
מר בונד. כן. -הנוף כל כך ג'יימס בונדי.
איזה סכר מדהים.
פתאום נזכרתי שאבי עבד, כשהייתי נער,
כשהייתי בן 17 או 18, הוא עבד בבניית סכר מעל קריף.
מעל המקום שגדלתי בו ושממנו אני בא,
העיר קריף בסקוטלנד.
אני מביט בזה וחושב, איזה מבצע.
איזה מבצע מדהים זה לבנות דבר כזה.
לא ייאמן מה שאנחנו יכולים להשיג.
שוב בדרכים.
ננסה לרכוב 320 ק"מ היום. להגיע לבלן.
נראה מה קורה, אחי. זו הרפתקה.
מצחיק. כל הזמן יש עליות ומורדות.
אני מרגיש טוב היום, אני חייב לומר.
מבחינת מצב הרוח, אני מרגיש נפלא.
זה מעולה.
זה כביש אופנועים מהחלומות.
נראה לי שאנחנו יוצאים מהעמק הקטן עכשיו.
- צ'ילסיטו, ארגנטינה -
ננסה להטעין כאן.
זה נראה כמו חנות חשמל.
מה שמך?
ואנסה. -ואנסה.
נעים להכיר אותך, ואנסה.
אולה. -אולה.
היי. -מה שלומך?
נעים מאוד.
מה שמקסים בסיטואציה זה שסתם הופענו כאן,
וחשבנו שהמקום נראה כמו חנות סטריאו, משהו כזה...
- רדיו לרכב -
מקום שבו מתקינים מערכות סטריאו במכוניות,
אז חשבנו שיהיה חשמל חזק ופשוט רכבנו פנימה.
התברר שזו פשוט החניה שלהם, זה פשוט הבית שלהם מאחור.
אין קשר לסטריאו. אבל הם נתנו לנו להתחבר.
הזמינו אותנו לצהריים.
כל כך מצחיק. הם לא מכירים אותנו בכלל.
אלוהים אדירים. פשוט נחתנו אצלם, זרים גמורים,
ועכשיו אנחנו שואבים את החשמל שלהם ואוכלים את האוכל שלהם.
אוכלים את האוכל שלהם.
אי. האי. -הוא עלה עליי. תראה. הוא עלה עליי.
הוא חצי עלה עליי וחצי לא.
כן? -הוא לא סומך על האינסטינקטים שלו.
סמוך על האינסטינקטים שלך.
הרחב את רגשותיך. השתמש בכוח.
הוא עלה עליי.
מה שתמיד אזכור מהמדינה הזאת,
תמיד אזכור מהמדינה הזאת, זה האנשים.
האנשים פשוט מדהימים. פשוט מדהימים.
ידידותיים, רק רוצים לעזור לך, פותחים דלתות,
אף אחד מעולם לא אמר, "לא." זה פשוט חלק מגניב במיוחד של העולם.
אצטער לעזוב אותו.
נסענו כ-157 ק"מ.
נראה טוב.
כן, בינתיים הכול הולך בדיוק כמו שרצינו.
אנחנו מגיעים עוד מעט?
ככה זה כשנוסעים 320 ק"מ ביום. נוסעים בחושך.
פנסי רחוב. בלן.
בום!
היי! אני שמח להיות בעיר בלן הנחמדה.
כן.
- בלן, ארגנטינה -
רכבנו בסביבות 346 ק"מ היום.
עוד יום בלתי רגיל.
כן, היה יום נפלא.
כל הכבוד, צ'רלי.
כן, פיצחנו את זה.
אני נהנה מאוד מהלא-נודע בכל זה.
פשוט להיתקל באנשים שאנחנו נתקלים בהם,
ובמקומות שאנחנו נתקלים בהם.
בינתיים זה נפלא.
צ'רלי.
מדהים שחצינו את פטגוניה ואת השפלה של ארגנטינה.
נפלא שזכינו לראות את זה.
מקום שמדהים להיות בו ולרכוב בו.
אבל עכשיו אתגר חדש:
אנחנו הולכים לטפס לגבהים הקיצוניים של הרי האנדים
ולסכנות האמיתיות של גובה רב.
תרגום כתוביות: גלית אקסלרד