Įveiksime virš 20 000 km, aplankysime 13 šalių.
Nuo Ušuajos per Argentiną ir Čilę, per Atakamos dykumą,
La Pasą, Titikakos ežerą,
Andus į Kolumbiją, per Panamą,
Centrinę Ameriką ir Meksiką, po 100 dienų atvyksime į Los Andželą.
RASAS MALKINAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Vyrukai turės vaizdo kameras,
taip pat jų šalmuose bus įrengtos kameros su mikrofonais,
kad galėtų filmuoti kelyje.
Ir tai vadinasi kelias? Dieve mano!
DEIVIDAS ALEKSEINJANAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Su jais važiuos trečias motociklas,
kurį vairuos Klaudijus, mūsų operatorius.
Be to, mudu su Rasu keliausime dviem elektriniais pikapais
su operatoriumi Džimiu,
Entoniu ir Teiloru, kurie padės su logistika.
Mes filmuosim vyrus iš visureigių,
susitikdami su jais pasieniuose,
bet iš principo motociklai keliaus vieni.
SANTA KRUSAS ARGENTINA
19 086 KM IKI LOS ANDŽELO
Įvažiuojame į Čilę, tuomet važiuosime į Andus
ir kilsime aukščiau į kalnus.
Avys.
Nieko sau, tik pažiūrėk. Dieve, čia turbūt šimtai avių.
Jos labai... Jų visų užpakaliai labai apdergti.
Man patinka avys.
Jos bent jau gražios.
Jausmas puikus, tikrai.
Atrodo, jog pirmosios dešimt kelionės dienų buvo gana sunkios.
Užtrukome, kol išmokome elgtis su elektriniais motociklais.
Vakar sakėme: „Nieko nebus. Mums nepavyks.“
O šiandien jau galvojame, kaip viskas puiku.
Supratome, kad šaltis tikrai veikia motociklus.
Baterijos truputį panašios į žmones.
Geriausiai funkcionuoja, kai temperatūra - 37 laipsniai.
Įsivaizduokit, jei vienu įkrovimu galėtume nuvažiuoti 225 ar 240 km?
Būtų nuostabu.
Iki šiol nukeliavome 1 600 km
nuo Ušuajos iki čia, Perito Moreno.
Po to įvažiuosime į Čilę ir judėsime palei Andus į Čaiteną,
o tada sėsime į keltą, plaukiantį į Puerto Montą.
PERITO MORENAS ARGENTINA
Dabar, kai mūsų motociklai veikia,
galime truputį atsipalaiduoti
ir susipažinti su vietiniais žmonėmis, ko išties ir norime šiose kelionėse.
Sveiki, mano vardas - Evanas.
Kaip sekasi?
Bendžaminas?
Šokam!
Nagi, pavarykit. Pašokit. Parodyk kokį judesiuką.
Gerai. Aha.
Primena „floss“ šokį!
Puikiai!
Dūdmaišių ansamblyje grojau būgnais.
- Tikrai? - Roko grupėje ir panašiai.
Savo roko grupėje.
Ką gi!
- Viso! - Viso!
Ką gi, štai. „Paso Internacional“.
Tikrai pats dramatiškiausias sienos kirtimas mano gyvenime.
ARGENTINA - ČILĖ PASIENIO PUNKTAS
Esame Čilėje, vaizdai - nuostabūs!
Koks grožis. Dieve mano!
Turite tokius kalnus ir tą ežerą.
Nuostabu.
Čilė, bičiuli. Kuo toliau, tuo įdomiau.
Myliu Čilę, joje slypi tolimos mano šeimos šaknys.
Mano proproprosenelis gyveno Čilėje ir padėjo čia tiesti kelius.
Jis buvo inžinierius.
Taigi, turiu nedidelį ryšį su Čile,
šalia kitos labai aiškios škotiškos kilmės.
Rodos, dabar čia - Nepriklausomybės savaitė,
kai jie iškovojo nepriklausomybę nuo Ispanijos,
todėl visur ir iškeltos vėliavos.
Pavasario pradžia, žmonės ilsisi.
Taigi, kitą savaitę vaizdas turėtų būti gyvesnis.
1818 m. Čilės žmonės nutraukė 300 metų trukusį Ispanijos viešpatavimą.
Ir nuo tada trečiąją rugsėjo savaitę
jie švenčia savo nepriklausomybę.
Taigi, pasirinkome labai gerą laiką.
Parašyta...
PAS JUSEFĄ
Kaip norėčiau mokėti ispaniškai, bet gal galėtume palikti motociklus...
Gerai, pamėginkime.
- Uždaryta. - Uždaryta?
Nekokia pradžia.
Dėl to, kad šventės.
Viskas uždaryta.
Ten kažkas sėdi ir vakarieniauja.
Taip. Tačiau durys užrakintos. Užrakinta.
Ateina vyrukas.
- Hola. - Hola.
Reikia paskambinti. Žinoma.
Paskambinti.
Žinoma.
- Taip. - Gracias.
Viduryje - mūsų salotos.
Ir čimičuri.
- Čimičuri? - Si.
Si.
Ačiū.
Ačiū. Ne, ne, puiku. Labai jums ačiū.
- Kiek nedaug salotų, smagu. - Taip.
Žinai... Mes jų turbūt neįveiksime.
Tai - salotos trims.
Nuostabu. Čia - ėriena?
Nežinau, kas čia.
- Mėsa. - Čia - mėsa? Mėsa.
Nežinau, kas čia. Mano burna dega
nuo to čimičuri. Nežinau, kas čia.
Staiga pajutau. Ėmė bėgti nosis...
Aš daug... Tik noriu atvėsinti liežuvį.
Pamėginau paragauti truputį... O Dieve, ji dar atneša, žiūrėk.
- Atnešė mums dar. - Gracias.
Mano burna dega.
PIETINIS GREITKELIS ČILĖ
Kokia nuostabi diena.
To ir tikėjausi.
Tai buvo vienas gražiausių kelių,
kuriuo kada nors važiavau motociklu
ne Škotijoje.
Šis kelias - tikras rojus!
Šiandien per pietus padauginau to čimičuri padažo pas Jusefą.
VAIZDO DIENORAŠTIS
Tad dabar tenka už tai sumokėti.
O, varge.
PUJUHUAPIS ČILĖ
Pliaupia kaip iš kibiro.
Paklausykit.
Kokia juokinga situacija.
Rytoj ryte turime nuvažiuoti iki kelto, kad galėtume tęsti kelionę.
Ir ne...
Dieve mano.
Evanai, kaip jautiesi?
Jaučiuosi...
Nenorėčiau dabar sakyti.
Tačiau noriu tai nufilmuoti.
Šitą vaizdelį.
Ką? Blogai atrodau?
- Gražu, tiesa? - Ne, gražu. Tik truputį...
Mano plaukai gerai atrodo?
- Atrodai kaip bobutė. - Bobulytė.
Kaip šalta.
Pirmą kartą matome lietų,
o važiuojame per purvynus, tad bus tikrai smagu.
Aš visas peršlapęs.
Tiesiai į akis! Koks siaubas.
Atleisk, kad juokiuosi. Labai juokinga!
Palikau savo šalmą lauke, drėgmėje,
ir dabar jis labai šlapias.
Taigi, kai važiuoju, jis garuoja,
- nors jis turi... - Atleisk, bičiuli.
- Nors turi dvigubą... - Atsiprašau. Ne. Atleisk, bičiuli.
- Taigi, nors jis turi dvigubą... - Atsiprašau, praleisk.
Dvigubą stiklą...
Jums gal bus įdomu pamatyti 360 laipsnių kampu filmuojančią kamerą.
- Jei norit? - Ką?
Ką pasakei?
Tik stengiuosi neprikvėpuoti.
- Žiūrėjau „Roko mokyklą“ su Džeku Bleku. - Taip.
Jis dažnai tą darė.
Tai... Ne rokenrolas,
bet labai kietai atrodo, kai jis taip daro.
Gal kas nors galėtų sutvarkyti tą scheisse?
Turbūt negerai palikti juos gulėti lietuje.
- Ačiū, Evanai. - Tam turime komandą.
Pakvieskite įkrovimo departamentą.
Gal galėtų grimuotojai jais pasirūpinti?
- Nežinau. - Jie truputį įstrigo.
Maitinimas, grimas, drabužiai, o tada - įkrovikliai. Taigi...
Kas žino?
Judame su komanda į priekį ir link kelto.
Vėl ima smarkiai lyti.
Važiuoti per lietų visad sudėtinga. Prastas matomumas.
Ir, žinoma, negali greitai važiuoti,
o tai - negerai, žinant, jog skubame į keltą.
Stabdžių svirtis atsilaisvino. Žiūrėkit. Varžtas atsisuko.
Taigi, ji galėjo kur nors užsikabinti, ir būčiau išlėkęs į orą.
Manau, pritvirtinsiu laidu, kad niekur neįsipainiotų.
Šitaip.
Tiesą sakant, labai retai naudojau stabdį.
Štai.
Gerai, judam, nes labai noriu ten nuvažiuoti.
ČAITENAS ČILĖ
Keltai plaukia kartą per dieną.
Tad jei pavėluoji, viskas.
Turi laukti kitos dienos, tik kad mes jos neturim.
Štai.
Grožis, tikras grožis.
Dieve. Važiavome per vėją ir lietų.
Nuolat galvojau: „Dar neatvažiavom?“
Kadangi kitoje kelio atkarpoje
nedaug kur galima įkrauti motociklus,
nusprendėme plaukti keltu. Jis perkels mus per Ankudo įlaką,
tad per maždaug devynias valandas atsidursime Puerto Monte.
Taigi, reikia paspausti dukart.
Niekur instrukcijose nebuvo parašyta, kad reikia spausti du kartus.
- Na... - Nebent būčiau atidžiai jas perskaitęs.
Ne. Tu jų išvis neskaitei.
- Štai kur bėda. - Ne tai, jog ne...
Ne nebuvo parašyta, o tu jų neskaitei.
Primena santuoką. Santuoka trims mėnesiams.
Gal... Taigi, Peru mums vertėtų nueiti pas porų psichologą.
Kad mus pakonsultuotų.
Taigi, kai sakai...
kad reikia... reikia daryti būtent taip, man skaudu.
- Tu jautiesi... - Aš jaučiuosi...
Na...
Kad mes per mažai kalbamės, ir kad tu neparodai savo jausmų.
Gerai. Aš tave suprantu.
Turėsiu tai galvoje.
Jei pajausiu, kad noriu kažką pasakyti, pagalvosiu.
Ir stengsiuosi to nedaryti, nes nenoriu, kad taip jaustumeisi.
- Gerai. - Ir kai sakai ką nors...
Aš pasijaučiu...
Nevertinamas.
Jaučiuosi nevertinamas.
- Taigi aš... - Niekada.
Niekada taip nedaryčiau. Labai tave vertinu. Labai.
Kiekvieną rytą, kai ateiname valgyti pusryčių,
lauki manęs. Tikras saulės spindulėlis. Tikrai.
Ir aš taip jaučiuosi.
Gerai, štai taip. Žymiai geriau, a?
- Taigi, iš jūsų 5 000 dol., prašyčiau. - Taip.
Labai jums ačiū.
PUERTO MONTAS ČILĖ
- Taip, štai ji. Čia. - Nepriklausomybės diena.
- Čia? - Taip.
Nugirdome, kad kažkokioje mašinų stovėjimo aikštelėje
Puerto Monto centre vyksta Nepriklausomybės dienos vakarėlis.
Gerai, nuostabu.
Rodos, jie tiesiog pastatė palapines
ir paleido muziką.
Ir kaip reikiant pasileido plaukus.
Hola. Kaip laikotės?
- Ką? - Evanas. Malonu susipažinti.
Koks jūsų vardas?
Evanas.
- Evanas? - Evanas.
- Evanas?
- Evanas. - Taip. Malonu susipažinti.
Žmonės daug šoko, kai kurie buvo labai girti,
tačiau labai draugiški. Ne tie, kurie išgėrę tampa agresyvūs.
Kaip saldainiukai su 36 % alkoholio.
Tačiau vandenyje.
Su ledais.
Čia - Pietų Amerikos pyragėliai empanados, panašios į...
Škotišką pyragą.
Dieve mano.
Viso, merginos!
Buvo smagu. Turiu pasakyti, man patiko.
Svečiuojantis Čilėje šiuo metu, apima ypatingas jausmas.
Šiandien kirsime sieną, grįšime į Argentiną
ir važiuosime į Aluminę.
ALUMINĖ
Žemė tarp Čilės ir Argentinos sienų niekam nepriklauso.
Taip, važiuojame vis aukštyn ir aukštyn.
Ir baterijai tai nelabai patinka.
Įkrovimo stotelių tinklas - toli, o „Rivian“ baterijos liko mažai.
Noriu paklausti to žmogaus...
NATI VIETINĖ PRODIUSERĖ
- Taip? - ...gal jis galėtų nuimti priekabą
ir patempti mūsų automobilį 15 min. į vieną pusę ir 15 min. - atgal.
- Gerai? Sutinkat? - Gerai.
Ačiū. Nuostabu.
Taip, aš pasiruošęs, jis gali važiuoti.
Tempimo metu „Rivian“ baterija greitai įsikrauna.
Tad netrukus vėl galėsime leistis į kelią.
Vyrukas užsuko empanadų,
o mes jį privertėme tampyti mūsų elektrinį automobilį.
Deividas davė puikią mintį taip krauti būnant toli nuo tinklo.
Kiekviename automobilio kampe yra varikliai,
kurie paprastai suka kiekvieną ratą.
Tačiau tempimo metu
jie verčia judėjimo energiją į elektrą, kuri kaupiasi baterijoje.
Tempimo būdu per valandą galima įkrauti apie 80 % baterijos.
Mūsų baterija labai nusėdusi, o esame, kaip matot, kažkokioje dykynėje.
Šis miestas - galutinė mūsų stotelė...
Turime nuvažiuoti dar 150 kilometrų,
ir turimos elektros energijos turbūt nebūtų užtekę.
Kol kas dar neperpratome įkrovimo ritmo,
tačiau vis sugalvojame, kaip juos greičiau įkrauti,
todėl mūsų kelionė tęsiasi. Ir labai smagu tą daryti.
Gracias, señor!
Automobiliai tikrai puikiai važiuoja,
žinant, kad juose - daugybė mūsų filmavimo aparatūros,
o patys automobiliai - tik prototipai.
Pažvelkit į sniegą. Kiek jo daug. Dieve mano!
Tik pažiūrėkit.
Evanas kartais dingsta tuose garuose.
Pamenu, kartą važiavau per sniegą su tėčiu.
Išvažiavome pasivažinėti motociklu Siera Nevados kalnuose.
Netoli Tahou ežero.
Ir kai užkilome prie Tahou ežero, ten radome sniego.
Bet mažiau nei čia.
Tačiau vėlgi, harliai puikiausiai važiuoja toliau.
Keliai šlapi. Čia - ne ledas.
Duobių šiek tiek yra, tačiau motociklai gražiai sau rieda.
- Ką mes darome? - Nuostabu, tiesa?
Ką mes darome?
Pasivažinėkime sniegu.
Taip. Tikra beprotybė, tiesa? Esame 1,2 km aukštyje.
Aišku.
Labai patiko važiuoti per snieguotus Andus,
puikūs vaizdai filmui.
Bet kartu ir labai smagu.
Sakyčiau, įsimylėjome Čilę.
Buvo nuostabu. Patagonijoje yra visko.
Taip, pataikysiu į tave.
Gerai.
Sekundėlę.
Nusileidome Anduose kokį kilometrą žemyn.
Čia sniego beveik nėra.
Pažvelk į saulę. Spinduliai krenta pro šakas.
Atrodo, čia šilčiau, labai gerai.
Gerai, kad jau nebe taip siaubingai šalta.
Štai, kertame Argentinos sieną.
Tai - tarsi vartai į Patagoniją,
tačiau šiandien mes išvykstame iš Patagonijos.
VILJA LA ANGOSTŪRA ARGENTINA
Tad galiausiai atvykome į stovyklavietę.
- Evanas Makgregoras? - Taip. Evanas. Taip.
- Evanas? Dievulėliau! - Taip.
- Negali būti. - Taip. Čarlis Burmanas.
- Koks tavo vardas? - Martinas.
- Iš kur tu? - Lenkijos. Taip. Su dviračiu.
Ir kur keliauji? Į pietus? Ar į šiaurę?
Į šiaurę. Nusibodo tas šaltis.
Kol jo nepažinojau, nevažinėjau dviračiu.
- Taip. - Nevažinėjau dviračiu, nekeliavau.
TUGBA KELIAUTOJA
- Nieko. - Ne.
Gyvenau paprastai.
Dirbau mokytoja. Turėjau automobilį.
Ir nesportavau.
Kur jūs susipažinot? Susipažinot...
- Turkijoje. - Turkijoje.
Mažame miestelyje Turkijoje, kuriame aš gyvenu,
jie gyvenimą mato šitaip.
- Taip. - Labai siaurai mąsto.
Aš keliavau aplink pasaulį.
Nenorėjau, kad jis išvažiuotų.
- Galvojau apie jo akis. - Taip.
Jo gražias akis.
Bet turėjai mesti mokyklą ir viską.
Ką sakė tėvai, šeima?
Aš susikroviau kuprinę ir pasakiau:
„Vykstu į Stambulą dirbti mokytoja.“
Nieko jiems nesakiau.
Negaliu patikėti, kad nepasakei tėvams.
- Pasakysime. - Viskas savo laiku.
- Pasakysi, kai grįši. - Taip.
Ši pora pataisė man nuotaiką.
Visi gyvename savo gyvenimus.
Ir gyventi turi taip, kaip manai esant geriausia.
Ji išdrįso tą padaryti.
Metė savo paprastą gyvenimą. Dabar ji - su vaikinu, kurį myli,
išgyvena puikų nuotykį.
Jų istorija buvo tokia graži.
Ir kalbėdama apie jo... sakydama, kad įsimylėjo jo mėlynas akis,
ji visa nušvito. Dievulėliau, buvo miela žiūrėti!
Ji buvo tokia įsimylėjusi. Tobula.
ALUMINĖ ARGENTINA
Čia - viešbutis, bet vasarą.
Tikėjomės likti nakvoti. Galbūt užkąsti...
- Gerai? - ...ir pernakvoti, bet negalima?
- Ne, nemanau. - Aišku.
Mes įsiveržėme pas šią malonią moterį
Solano ir jos dukrą.
Viešbutis dar nedirba.
Nemanau, kad jos norėtų, jog liktume čia.
- Ne, viskas bus gerai... - Manau, įkalbėsime jas.
- Ateikit, parodysiu. - Gerai.
Jos neparuoštos. Jos...
Nieko tokio, mes galime miegoti savo miegmaišiuose.
- Taip. - Taip.
- Žinoma. - Tikrai? Taip?
Puiku. Gracias.
Fantastika.
Ei, katyte.
Ką, po galais, veiki ant mano motociklo?
Valgyti galime ir savo sausą davinį arba šituos.
Čarli, grybai ar vištiena?
Taip, man nesvarbu.
Viskas paprasta. Paprastas gyvenimas.
Rodos, čia visiškas užkampis, ar ne?
Taip.
Atsikeli sau anksti ryte.
Pažvelkit. Koks...
Grožis.
Bėda ta, jei važiuosime čia, bus 148 km.
Tad jei norime nuvažiuoti iki čia, motociklus krauti reikia...
Visą dieną.
Vietos, kur norime apsistoti, per toli viena nuo kitos.
Čia yra mažas miestelis. Lachasas. Ir jis yra už...
204 km.
Būtų nuostabu, jei įveiktume gerą kelio gabalą.
Norime pagauti ritmą ir padidinti dienos atstumą.
Per ateinančias kelias dienas planuojame įveikti šiaurės vakarų Argentiną,
pravažiuoti Lachasą, tuomet - Barankasą,
ir, jei pasiseks, susirasti vietą nakvoti.
Čarlis pakalbėjo su šeimininku,
tad užuot aklai važiavę į šiaurę, pasirinksime kitą kelią,
kurio nebūtume pasirinkę žemėlapyje.
Greitesnis, trumpesnis, su staigiu posūkiu,
iki pat šios kalvos viršaus, tad bus smagu.
Įveikėme visus tuos posūkius.
O čia...
Klaudijus von Plantas, beribio dangaus drono pilotas.
Klaudijus - mūsų operatorius, kuris filmuoja visas mūsų keliones.
Jis važiuoja benzininiu „Harley-Davidson“ motociklu.
Klaudijau, kokia padėtis?
Kas čia?
- Ką čia reikia pilti? - Tai...
Jis - tuščias!
Vadinasi, tas tavo motociklas mums bus kliūtis.
Na, nežinau, ar turite „Long Way Up“ atmintinę,
bet tai - elektrinė kelionė.
Mums dar reikia sukarti daugybę kilometrų.
Kas čia parašyta?
78 km.
Netrukus neliks kuro.
Jei tu nieko prieš, Klaudijau, norėtume leistis į kelią.
Turime daug elektros, o Klaudijui kuras gali baigtis.
Keista.
80 KM Į PIETUS
Tiesą sakant, sugedome pirmą kartą,
esame visiškoje dykynėje.
Stovėjimo režimas. Negaliu perjungti į važiavimo režimą.
Įjunk neutralų režimą ir...
Negaliu perjungti.
Kažkas įkrito į Deivo automobilio stabdžius,
tad jie užsiblokavo.
Ratas nesisuka, tad negalime važiuoti.
Neatsijungia.
Girdime.
Leiskit man pamėginti su atsuktuvu.
- Ar pasieksi? - O, ne. Ne.
Ponai ir ponios, čia - Sapala.
SAPALA ARGENTINA
Čia kažkokia kuro krizė.
Pažvelkit šį tą eilę, kiek žmonių laukia kuro.
Ironiška, bet ir mums teks joje laukti,
nes Klaudijui reikia kuro, o ne mums - elektros,
labai juokinga.
Tad, žiūrėkit, jei pamatysit - ką tik atvežė kuro.
Nė vienoje degalinėje šiame mieste nėra kuro.
Štai kodėl šitokia eilė. Kaip matot, ji tęsiasi
iki pat čia.
Ir ta ponia priešais kuro laukia jau penkias valandas.
Sveiki atvykę į Sapalą!
Turime arba laukti ir įsipilti kuro,
arba likti mieste ir palaukti iki rytojaus,
kol ši beprotystė baigsis.
Galvojame, ką turėtume daryti.
Palaukit, bičiuliai, dar nieko nedarykit.
O ką dar daryti? Atitrauksime jį jėga,
kad vėl galėtų suktis.
Suprantu, kad turime pataisyti,
bet gal prieš išardydami išmėginkime elektroninį būdą?
Abu žinome, kad tai - prototipas, ne masinės gamybos automobilis.
Gal jam tereikia leisti pailsėti.
Tikimės, kad, po to, kai perkrausime automobilio kompiuterį,
stabdis susitvarkys.
Paklausiau vyruko, kuris davė man įkroviklį, kas...
Kas čia vyksta. Jis atsakė, kad čia taip nutinka nuolat.
Nuolat šitaip.
O mes įpratę kitaip, tiesa?
Užsukame į degalinę, ir ten visuomet yra kuro.
Netenka apie tai galvoti. Tačiau kitur pasaulyje,
pavyzdžiui, čia, taip nėra.
Buvome apie tai girdėję, kai kalbėjome su žmonėmis,
kokie sunkūs laikai čia buvo.
Kad žmonės neturi pinigų, neturi maisto.
Degalinėse nėra kuro.
Pamačiau bičą ant mopedo, kuris pylėsi kurą į kanistrą.
Pribėgau su Klaudijaus kanistru
ir paprašiau įpilti ir mums.
Tad iš esmės prisiklijavau prie jo ir padaviau jam 200.
Tad dabar jis turi kanistrą benzino.
Gal dar ir ledų valgei?
Valgiau.
Nepaklausei manęs.
Ir manęs nepaklausei, ar nenoriu ledų.
Kuro turime.
Galime važiuoti. Gerai. Pasimatysime Lachase.
Taip, leiskit normaliai perkrauti, gerai?
Deivai, o jei pakeistum parametrus...
Nustatyk dviem pozicijom žemiau 45-ioms sekundėms, pažiūrėkim, gal padės.
Nagi.
Žalia.
Važiavimo režimas.
Atrodo gerai.
Varom užkirsti empanadų.
Visiems ačiū. Rodos, galime važiuoti toliau.
Vyručiai dabar jau toli priekyje,
bet smagu, kad mes jau irgi važiuojame.
LACHASAS ARGENTINA
Na ir dienelė! Nuvažiavome 221 km,
ir dar galime nuvažiuoti 16 km. Vadinasi, iš viso 237 km.
Šiltame ore šie motociklai veikia tikrai žymiai geriau.
Manau, galime drąsiai sakyti, jog vienu įkrovimu nuvažiuojame 209 km.
209 km, visai neblogai.
Pietinėje dalyje, kur buvo labai šalta, taip tikrai nebuvo.
Taigi, situacija pastarosiomis dienomis gerokai pasikeitė.
NORĖDAMI VAŽIUOTI, IŠJUNKITE 9 % 18 km
Oras - nuostabus. Manau, bus šilta.
Neteks rengtis šiltų apatinių. Džinsai, marškinėliai, paprastos kojinės.
Vilnoniai apatiniai keliauja į užtarnautą poilsį, galbūt...
Gal jau iki pat kelionės pabaigos. Kas žino? Mes nežinom.
Pažiūrėsim.
Tačiau dabar
noriu jums padėkoti už viską, vilnoniai apatiniai.
Ačiū, kad šildėte mane.
Atšilę orai leido mums važiuoti greičiau.
Tad turėjome laiko sustoti ir susipažinti su vietiniais žmonėmis.
„Esu mapučių bendruomenės palikuonė.“
Mapučų? Mapuchų? Mapučių?
- Mapučių. - Mapučių.
GISERMINA RESTORANO SAVININKĖ
„Kadangi kalbu mapučių kalba, esu mapučių palikuonė.“
Kaip malonu. Labai malonu su jumis susipažinti.
Pasakiau apie ką svajoju savo tėčiui.
Prieš trejus metus tėtis mums pasiūlė,
kad anūkams netektų gyventi iš pašalpų.
„Kartu su savo vyru ji pradėjo šeimos verslą
ir ėmė pardavinėti maistą, naminę duoną ir kitą namuose gamintą maistą.“
Tačiau panašu, kad pragyventi čia gana sunku,
tad jūsų istorija apie šiuos žmones yra tikra sėkmės istorija, tiesa?
Taip. Nuostabi, taip. Noriu pasakyti, matėme
nedaug tokių vietų kaip šis miestelis.
Jie priklauso mačių genčiai.
Jie čia gyveno jau 600 ar 500 m. pr. Kr.
Skaičiau, kad jų Čilėje yra daug,
ir jiems teko daug iškentėti.
Galime aplankyti šias gentis pakeliui.
Važiuosime ieškoti to nedidelio mapučių miestelio.
Čionykščiai mapučiai šiame regione gyvena jau beveik trejetą amžių.
1800 m. įsibrovėliai iš Ispanijos perėmė
jų tuo metu klestėjusią gyvulininkystę bei prekybą druska,
tad jų bendruomenė nuskurdo ir niekuomet nebeatsigavo.
ČORIAKA ARGENTINA
Atvykome į mapučių miestelį.
Taip, tikrai... atrodo, jog viskas puikiai sutvarkyta, tiesa?
Gera bendruomenė. Tvirta.
Ten turbūt miestelio rotušė ar panašiai.
- Hola. - Hola.
Mano vardas - Samuelis.
- Samuelis. - Samuelis.
Samueli, aš - Čarlis. Čarlis.
- Evanas. - Evanas. Malonu susipažinti.
- Ar galime užeiti į mokyklą? Galime? - Si.
- Buenos días. - Buenos días.
Pažiūrėk, kaip gražu.
Visi tie dalykai. Juos turbūt padarė vaikai,
tuos pakabučius. Čia labai gražu.
- Hola. Buenos días. - Hola.
MARIELA MOKYTOJA
- Aš - Evanas. Čarlis. - Čarlis.
Kokia miela ir smagi vieta.
Labai gražu, tos spalvotos sienos,
- viskas. Nuostabu. - Fantastiška.
- Gražu, tiesa? - Taip.
Kaip pasakyti „vaikai“?
- Kiek „vaikų“? - Niños.
64.
Ši mokykla - dvikalbė. Ispanų ir mapučių. Maputiečių.
Pasakykite mapučių kalba „buenos días“.
Marr marri, pichiqueche.
- Marr marri pichiqueche. - Marr marri, pichiqueche.
Marr marri reiškia „labas rytas“,
o pichiqueche - „vaikai“.
Marr marri...
“Pi-chi-que-que-che.“
„Che.“ Tai reiškia „kaip sekasi?“
Dieve, aš tikrai vėl mokykloje. Rodos, atsidūrėme ten, kur turime būti.
Esate labai gera mokytoja.
Vedate mums pamoką. Taip.
Labai gražu.
Gracias. Labai jums ačiū.
- Ačiū, kad viską aprodėte. Taip. - Geros kelionės.
- Taip. Iki... - Viso gero.
Tuo ir smagios šios kelionės.
Susipažįstame su kultūromis, matome, kaip žmonės išlaiko savo tradicijas.
Šis šaunus vyrukas vis dar šypsosi,
jis pametė akinius. O Klaudijus netyčia ant jų užlipo ir sulaužė.
- Jis mūsų vizito nepamirš. - Tikrai ne.
Jis maloniai su mumis elgėsi, o mes sulaužėm jo akinius.
Kuriuos jis turėjo jau daugybę metų.
Gerai...
Čia jums. Norėtume jums...
- Ne. - Paimkit.
Už akinius.
Niekas nelaukia nelaimių. Jos tiesiog nutinka.
Žmonės, kuriuos sutinki kelyje, sušildo mūsų širdis.
ČOS MALALIS ARGENTINA
Čia - Čos Malalis, mapučių k. tai reiškia „geltonoji uola“,
nes kalvos čia - tokios spalvos.
Nagi. Eime, pone.
- Buenos días. - Buenos días, Atilijau.
- Buenos días. Hola. - Hola.
Aš - Evanas. Čarlis.
Malonu susipažinti.
ATILIJUS ALARKONAS MUZIKANTAS
Jis - dainininkas. Be to, jis veisia chivito.
- Ožius? - Taip, ožius.
Ar jis rašo dainas... skirtas būtent gauchos? Kaubojams?
Nes man labai patinka kaimo žmonių
išmintis ir kūrybiškumas.
Ar jis mums padainuotų? Čia? Dabar?
Taip. Su malonumu.
Iš persikų skardinės
Tikrų persikų
Kaip tikras mulų varovas
Pasidariau puodelį savo matė arbatai
Tad paleisiu savo bandą
Ir kojas ištiesiu
Paimsiu puodelį
Ir mėgausiuosi matė arbata
Meldžiu Dievo ir šv. Marijos
Manęs neapleisti
Ir kad mano krepšyje niekad netrūktų
Kumpio, duonos ir kukurūzų traškučių
Žiupsnelio tabako
Ir matė arbatos
- Cómo estás? - Ei!
Žiupsnelio tabako
Ir matė arbatos
Saulė šviečia.
Temperatūra truputį pakilo.
Tikiuosi, kad kitoje atkarpoje būsime pilni jėgų
ir galėsime pastovyklauti.
Labai noriu miegoti palapinėje.
Noriu stovyklauti. Labai noriu.
BARANKASAS ARGENTINA
Atvykome į stovyklavietę.
Nežinau, ar taip viską įsivaizdavome
važiuodami į čia.
Iš esmės čia - laukas, kuriame suverstos statybinės atliekos,
su užrašu „stovyklavietė“.
Tačiau kalbant apie stovyklavimą,
šios kelionės metu dar nebuvau išsiėmęs palapinės.
Išimam. Gerai, taip.
Jau buvau pamiršęs, kaip man patinka stovyklauti.
Kaip sekasi, Čarli?
Taip, sekasi visai neblogai, taip.
Tu jau pasistatei?
- Nenorėjau nieko sakyti. - O Dieve.
Čarlis įsiutęs.
Kam šitas?
- Evanai, bėda. - Kas yra?
Nelabai suprantu, ką darau.
Ši palapinė - tikrai ne dvivietė.
Žiūrėkit, kokia mažulytė. Nebent blogai statau.
Ne. Bet reikėjo susmeigti kuolelius. Žiūrėk.
- Taip. - Patrauk tą kampą.
Štai taip. Žiūrėk. Dvivietė palapinė.
- Čia - dvivietė? - Taip.
Ne taip ir blogai.
Man labai patiko nakvoti savo palapinėje. Buvo smagu.
Geras jausmas, kai viskas, ko reikia, telpa ant motociklo.
Sunku patikėti, jog kažkada šalome.
O dabar lekiame per karštą dykumą.
Šiandien per dykumą nuvažiuosime 209 km iki Malargvės.
Čia aplink nieko nėra - vos vienas miestas pakeliui,
tad, tikėkimės, jog pasieksime jį vienu įkrovimu.
Antraip liksime dykumoje per naktį,
o naktį čia siaubingai šalta.
Dieve, čia turbūt labai sunku gyventi.
Skurdu ir sausa.
Rodos, ši sodyba čia stovi jau kelis šimtus metų.
Labai senas gyvenimo būdas.
RIO GRANDĖ
Tikiuosi, tiltas atlaikys.
Labai nemėgstu aukščio.
Nežinau, ar ir kiti taip jaučiasi, bet kai taip padarau...
Man norisi nušokti.
Tikrai.
Iki Malargvės dar liko gabalas kelio,
ir ši užeiga yra pirmoji, kurią radome ilgame kelyje,
tad, tikėkimės, galėsime įkrauti čia savo motociklus.
Sveiki, aš - Luza.
Čia - Enzo.
Luza ir Enzo.
Eime?
O galima?
- Užeikit. Taip. - Eikit.
Nieko sau, kaip gražu. Labai graži vieta.
- Neįtikėtina, tiesa? - Akmuo česnakams, žiūrėkit.
- Tik pažiūrėk. - Čia - jūs.
Anglis.
Anglis. Kaip gražu.
Pažvelkit į suolelį. Žiūrėkit.
- Rankų darbo. - Žiūrėkit, jis padarytas iš...
- Visi daiktai - rankų darbo. - Kaip namie.
- Mano suoleliai. - Kaip tavo suoleliai.
- Tik padaryti iš bet ko. - Galime čia pasėdėti ir...
- pailsėti. Išgerti alaus. - Ir išgerti alaus.
Visa pastato sistema - tvari.
Nuostabu.
Jūs ją įrengėt? Taip.
- Neįtikėtina. - Nuostabu.
- Galite parodyti? - Žinoma.
Galime apžiūrėti?
- Saulės kolektoriai... - Taip.
Žiūrėkit. Akumuliatoriai. Nuostabu.
Pažiūrėkit. Viskas matyta.
Aštuoni tūkstančiai vatų.
Labai protinga. Panašiai kaip pas Evaną.
Ir tai - nieko sudėtingo, tikrai.
Pats aš neįsirengčiau, bet vis tiek.
Kas nors, daugiau išmanantis, galėtų tą padaryti.
Dieną visi prietaisai naudoja saulės energiją.
Naktį pakyla vėjas. Dieną šviečia saulė.
Tad idealu, jog galime naudoti abu.
Tai - ateitis. Tikrai.
Jie neturėjo elektros tinklo, ko mes tikėjomės,
tad nemanėme, kad galėsime
įkrauti motociklus.
Nusprendėme važiuoti toliau, į kitą miestelį.
Bėda ta, kad tų miestelių labai jau nedaug.
Šis kelias gana nelygus.
Tad retkarčiais
priekinis ratas kiek įklimpsta į žvyrą,
ir širdis nusirita į kulnus.
Ačiū Dievui, atvažiavome. Sunkokas buvo kelias.
BARDAS BLANKASAS ARGENTINA
Kelias valandas krovėme motociklus
ir nusprendėme važiuoti toliau.
Iki Malargvės liko 50 km, o ėmė temti.
Nenorime likti čia per naktį. Jau dabar šaltoka.
Pučia priešpriešinis vėjas, Čarli,
jis ėda mano bateriją.
Pavažiuok dešimt minučių, pažiūrėk, kiek išsikraus.
Jau nedaug liko.
Nenuvažiuosiu, manau.
Bet tuoj privažiuosime vietą, nuo kurios jau nebegalėsim grįžti,
bet ir nenuvažiuosim, tada tai užstrigsiu.
Pažiūrėk.
Žiūrėk, elektra.
Matai, iš ten. Nežinau. Galime paklausti.
Turime įkrauti motociklus.
Pamatėme nedidelę fermą ir užsukome.
Taip, gerai.
Nerodo, per kiek laiko turėtų įsikrauti, o tai - negeras ženklas.
- Tavo įsikrovė? - Rašo, kad liko 42 val.
Taip, nieko nebus.
Čia esanti galia... labai maža.
Gracias. Ciao.
Gracias.
Ką gi.
Nenuvažiuosim, todėl teks suktis atgal
ir grįžti į Bardą Blankasą.
Galvojau, kad pavyks nuvažiuoti iki to miesto,
kuriame rasime karštą dušą, belaidį internetą...
Nepamenu, kaip reikia juos sudėti.
Šiandien pamečiau dar vienus akinius nuo saulės.
Turbūt palikome juos toje fermoje.
Bet jei taip, tas mielas vaikas turės gražius akinius nuo saulės, liuks.
Tas berniukas, kuris stebėjo mus pro langą.
Naktį prastokai miegojau, nes pro šalį nuolat važiavo sunkvežimiai,
bet nieko, atsikėliau. Dabar - 6.45 val.
Eisiu pažiūrėti, ar motociklai įsikrovė.
99 %.
Šoksiu ir šokinėsiu
Nes jie įsikrovė
Šoksiu ir šokinėsiu Nes jie įsikrovė
Čia, manau, visų šių pastatų kanalizacijos talpa.
Patikrinęs motociklus,
grįždamas praėjau ir...
Užuodžiau smarvę. Čia - kanalizacija...
O čia - mano palapinė.
Kanalizacija.
Palapinė.
Vėl važiuojame.
Man labai patinka stovyklauti, tačiau metas judėti pirmyn.
- Gerai 55 %? - Taip, 55 % tinka.
Važiuosime į San Voną, o tuomet - į Vilją Unjoną,
o tuomet pamėginsime nuvažiuoti ilgiausią dienos atstumą -
321 km iki Beleno,
nuo kurio kelionė per Argentiną netrukus pasibaigs.
Šviečia saulė. Jei pasiseks, nuvažiuosime nemažą kelio gabalą.
Taigi, manau, kad maždaug čia vakar nusprendėme apsisukti.
Čia supratau, kad nepavyks nuvažiuoti.
Ir...
Gal čia palikau savo akinius nuo saulės.
Pažiūrėsiu, gal jie guli kur.
Ko ieškai?
Tavo akiniai?
Eina sau... Ne!
Ne!
Nuostabu!
Vaje, kaip viskas baigėsi!
Gėda verksniukui, bet vis tiek.
Nuostabu.
Gerai. Jėga.
Po galais.
Nieko sau, baisoka.
Stulbinantis vaizdas. Nė gyvos dvasios.
Čia reikėtų filmuoti Džeimso Bondo filmą.
Yra tunelis ir...
- Džeimsas Bondas. - Džeimsas Bondas.
Ir visa kita, žiūrėkit.
- Ponas Bondas. Taip. - Puiki vieta tam filmui.
Nuostabi užtvanka.
Man tai priminė, kad mano tėtis, kai buvo paauglys,
kai jam buvo 17-a ar 18-a metų, jis dirbo Krifo užtvankos statybose.
Netoli tos vietos, kur aš užaugau ir iš kur esu kilęs,
Krifo miesto Škotijoje.
Tad žiūriu į tai ir galvoju - tai bent projektas.
Koks nuostabus sugebėjimas sukurti tokį dalyką.
Neįtikėtina, kiek galime pasiekti.
Mes ir vėl kelyje.
Šiandien bandysime nuvažiuoti 320 km. Iki Beleno.
Pažiūrėsim, kaip seksis. Tai - nuotykis.
Juokinga. Visko pasitaiko.
Turiu pasakyti, šiandien jaučiuosi neblogai.
Emociškai jaučiuosi puikiai.
Puiku.
Tikras svajonių kelias motociklams.
Manau, mes išvažiuojame iš šio nedidelio slėnio.
ČILESITAS ARGENTINA
Galėtume pamėginti įkrauti motociklus čia.
Kažkokia elektros prekių parduotuvė.
Koks jūsų vardas?
- Vanesa. - Vanesa.
Malonu susipažinti, Vanesa.
-Hola. -Hola.
- Sveiki. - Kaip sekasi?
Malonu susipažinti.
Smagu tai, kad užsukome čia,
galvodami, jog tai - kažkokia garso sistemų parduotuvė
kur parduodami garsiakalbiai automobiliams,
todėl turėtų būti galinga elektra, tad užsukome.
Paaiškėjo, kad tai - tik jų garažas. O jų namas - šalia.
Nieko panašaus į garsiakalbių montavimą. Ir jie leido mums įsikrauti.
Pavaišino pietumis.
Kaip juokinga. Ir mes ne... Jie juk mūsų nepažįsta.
Viešpatie aukščiausias. Įsiveržėme, nepažįstami žmonės,
ir dabar naudojame jų elektrą ir valgome jų maistą.
Valgome jų maistą.
- Sala. Filmas „Sala“. - Jis mane atpažino. Atpažino.
Bet dar nėra tikras.
- Tikrai? - Nepasitiki savo instinktais.
Pasitikėkite savo instinktais.
Pasiduokite jausmui. Panaudokite savo Galią.
Dabar įsitikino.
Ko niekuomet nepamiršiu apie šią šalį,
niekuomet nepamiršiu šios šalies žmonių.
Žmonės - nuostabūs. Tiesiog nuostabūs.
Draugiški, trokštantys padėti, priima išskėstomis rankomis,
nė karto nė vienas nepasakė „ne“. Nuostabus pasaulio kampelis.
Taigi, bus liūdna išvažiuoti.
Nuvažiavome 157 km.
Gerai atrodo.
Taip, šiuo metu viskas taip, kaip ir planavome.
Ar jau tuoj atvažiuosim?
Štai kas nutinka, kai važiuoji 320 km per dieną. Tenka važiuoti tamsoje.
Gatvės žibintai. Žibintai! Belenas.
Pavyko.
Džiaugiuosi, kad atvažiavau į Beleną.
Taip.
BELENAS ARGENTINA
Šiandien nuvažiavome kokius 346 km.
Taigi, dar viena nepaprasta diena.
Taip, puiki buvo diena.
Šaunuolis, Čarli.
Taip, mums pavyko prisivyti.
Man labai patinka ta nežinomybė.
Sutinkame tuos žmones, kuriuos sutinkame,
aplankome įvairiausias vietas.
Iki šiol viskas buvo nuostabu.
Čarli.
Nuostabu, įveikėme Patagoniją ir Argentinos žemumas.
Kokia laimė tai pamatyti.
Nuostabu tai pažinti važiuojant motociklais.
Tačiau dabar mūsų laukia naujas iššūkis:
kilsime į didžiulį aukštį Anduose,
pajusime visus aukščio pavojus.
Išvertė Akvilė Katilienė