Vi ska köra 2 100 mil genom 13 länder.
Från Ushuaia, genom Argentina och Chile, till Atacamaöknen,
mot La Paz innan vi korsar Titicacasjön
och fortsätter över Anderna till Colombia, vidare till Panama,
genom Centralamerika och Mexiko, och nå Los Angeles 100 dagar senare.
REGISSÖR-PRODUCENT
Killarna kommer att ha videokameror
och även kameror och mikrofoner i mc-hjälmarna,
så de kan filma sig själva när de kör.
Är det en väg? Herregud!
REGISSÖR-PRODUCENT
En tredje mc följer dem
med Claudio, kameramannen.
Dessutom följer Russ och jag i två eldrivna pickuper
med kameramännen Jimmy,
Anthony och Taylor, som även hjälper till med logistiken.
Vi ska filma killarna från fordonen
och sammanstråla med dem vid gränserna,
men annars får de klara sig själva.
-Det verkar inte varmt. -Inte direkt.
VÄLKOMMEN TILL USHUAIA
Alla har snowboards.
När vi flög in låg snön på övre halvan av bergen.
Och alla vägar är nere i dalarna.
Så det fanns nog ingen snö längre ner än...
-Ja. -...den övre tredjedelen av bergen.
Jo. Det är faktiskt snö där ute.
Eller är det vit betong?
Nej, det är vit betong.
-Bli inte... -Jag är inte paranoid.
Jag känner ingen panik. Jag är lugn.
Det här är det svåra, att få bagagevagnen till bilen, inte att köra mc till LA.
-Titta. Där är en Rivian. Tyst. -Så tyst. Fint.
Rena undret att bilarna är här,
för de monterades så sent som i förra veckan.
Läget? Hur var flygturen?
-Bra. Hur mår du? -Jättebra.
Jösses, vilken massa teknik.
Det var härligt att se och få åka i våra Rivians.
Kul att se hur begeistrad David var över bilarna
och hur fantastiskt teamet är som monterade dem
supersnabbt åt oss.
Ingen har kört en sån här förut.
Det är verkligen en prototyp.
Rivian byggde de här två elbilarna särskilt för den här resan.
Ska vi åka med dig, Dave?
Han vill inte bli filmad, för det är första gången.
Kan jag köra, eller måste jag vidröra bromsen?
-Vidrör bromsen. -Alla kameror, hela tiden.
Okej, bromsar.
-Säg hur det känns. -Jag förlorar oskulden just nu.
Kan ni fatta det?
Vad sa du, Bhush? Det är sant.
Det här är...
...den första Rivian-bilen. VIN-nummer 000001.
Och jag är glad att bli hämtad i den Rivian jag byggde...
...för fyra dagar sen.
-P-läge, back, friläge och fram. -Vad är det här?
Vi är här!
Nu värmer vi upp däcken.
-Vem tutade? -Var det du?
-Nej. -Det var det nog.
-Det var det. -Jag tutade inte.
Signalhornet sitter nära ditt knä. Så...
-Här är det. -Sitter det vid knäet?
Ja.
Häftigt.
Djup snö är inte vad vi hoppades på.
Vi kom hit mot slutet av vintern,
och sen snöade det massor.
Oj. Det är is.
Nu har vi ett svårt läge,
för vi vet inte om det är säkert att köra hojarna.
Det gör Max, vår lokala medhjälpare, nervös över att starta.
Jag tror inte att de riktigt vet...
LOKAL PRODUCENT
...vad de kommer att möta,
särskilt motvinden.
Det berättas om bilar som har kastats upp och ner av vinden.
Och de inser nog inte att de kan ha motvind hela tiden.
Så hojarnas prestanda plus, jag vet inte,
svåra vägar, is, snö, kyla, hög höjd
kan förändra hela företaget, eller hur?
Ja.
-Min pappa igår. -Vad sa han?
"Du kunde väl ha kollat...
Du kunde väl ha kollat vädret innan du åkte dit."
-Det gjorde vi ju! -Jag började ljuga.
Jag sa: "Jo, vi tittade. Det var vår, och det är vår här.
Det var ett oväntat snöoväder." Jag ljög.
För jag tänkte: "Han har rätt. Jag borde ha kollat vädret."
Många människor gör resan,
från norr till syd och avslutar här.
Och de pratar om en lustig stad
som de når vid resans slut, och det är här.
Man går omkring, och det är en lustig liten stad. Men cool.
Man kommer inte hit av en slump.
Du vet? Man hamnar inte i Ushuaia av en tillfällighet.
Men stan har en kul och intressant stil, som jag verkligen gillar.
Vi är jättespända att se hojarna,
som liksom Rivians har forslats hundratals mil hit.
Dos, tres.
Coolt, de är jättefina.
Här är vi nu i Sydamerika. Otroligt.
Tack för allt hjälp, förresten.
-Det har varit en resa. -Verkligen.
De lämnade Milwaukee...
-...för en vecka sen i onsdags. -Oj.
Jösses! Fantastiskt, va?
Så kul att ha nåt att jobba med.
Det där blir bra.
Vi är i Ushuaia. Ja. Första gången.
Det tog mig tre veckor att lära mig uttala Ushuaia.
-Vi lägger över den. -Nu så.
Okej.
-Hon lever. -Okej.
Akta lackeringen.
Okej.
Det ser så enkelt ut på tv, eller hur?
Om ni prövar det här hemma, rekommenderar jag att...
...gå undan, ta en mugg te, och sen smyga sig på den...
...när den inte väntar sig det, och sätta igång.
Om hojen inte vet att man kommer, går det mycket lättare.
-Så... de här ska tas av. -Jag förstår.
-Det var bara för frakten. -Okej, därför...
-Ja. -Därför.
Jag tänkte: "Är jag dum?"
Ingen svarade på den frågan. Nej, det var tyst.
Den här Sprintern har spetsteknologi och fraktar en del av filmutrustningen.
-Den är så cool. -Fantastisk.
Att se solpanelerna komma ut. Jösses, fantastiskt.
Jag sätter dit ringklockan.
Den fick vi för god tur
av chefsdesignern på Harley-Davidson i Milwaukee.
Den ska skrämma bort vägdemoner.
Otäcka vägdemoner. Jag sätter den här under.
-Vi slår vad. -Vadå? Vem som har sönder den?
Hur många dagar tar det innan indikatorn hänger nedåt?
Hur lång tid tar det mig att ha sönder en indikator?
-Vad tror du? -Jag gissar på...
...en timme.
-Ser bra ut, Ewan. -Jag har sett dem jämt.
Kurirer i London, du vet.
Vet du vad. Med alla snö där ute...
Jag kommer att vara så tacksam. Det var min idé.
Jag...
Jag vill bara ha det sagt.
Varje dag när dina händer är varma och goa
-kan du säga: "Å, Ewan." -Jag älskar dig.
"Tack för idén med värmaren."
-Tack. -Hojarna är jättefina.
Vi ska fira med en maträtt som Argentina är berömt för, asado.
-Varsågoda. -Herregud!
Varsågoda.
Där har ni lamm, en liten bit av varje del av djuret.
-Oj. Jag hugger in, Charley. -Gör det.
Oj. Det smälter i munnen.
Några såser, passande såser. Den gröna är chimichurri.
-Okej. -Just det.
Det andra är en blandning av lök och peppar.
Smaklig måltid.
Sa han chili?
-Chimi chimi churri churri. -Churri chili. Chimi churrie.
Har Charley berättat att han kom tvåa i Celebrity Master Chef?
-Ja. -Och han körde Dakarrallyt.
Det gjorde jag.
Vi ska prata med Rachel om laddning.
Hojarna kräver nivå ett, som från ett vanligt eluttag,
för att det ska funka.
Jösses, det snöar igen. Toppen.
"Salon de Eventos." Det är nog rätt ställe.
Ja.
De här hojarna har multipla anslutningar.
Sätt på den här. Laddaren där. Så den går till nivå tre.
Vi har två såna, en för varje motorcykel.
Men när vi inte har...
När vi inte är med er, har vi inte lådan.
Den här följer med er.
Vi kan inte släpa med den här ända till LA.
Det går inte att sätta den bakpå hojen.
För oss... bara för att vara tydliga, om vi inte kan...
Om vi inte har nivå ett, funkar inte hojarna för oss på resan.
Vi kom hit i taxi och var på skojhumör
och hade en trevlig eftermiddag.
Vi ska provköra hojarna i eftermiddag.
Men det fanns andra saker
som behövde bli gjorda.
Så vi kom hit.
Det här är en klassisk...
...säg inget till nån, så de inte oroar sig.
Att välja elmotorcyklar var ett svårt val för oss,
för vi ville bevara upplevelsen med resan
utan att den bara handlar om att ladda fordonen.
Men vi beslöt att fortsätta, för vi tänkte att vi har valmöjligheter...
Vi har alltid vetat att vi främst skulle ladda från vanliga bostäder
eller kaféer, eller från ett uttag i nån vägg.
Det var så vi främst skulle ladda,
med chansen att snabbladda från steg 2-laddare ibland.
Men om det inte funkar, om steg 1 inte funkar...
...på hojarna, kan vi inte göra resan på dem. Det går inte.
Idag blev jag lite galen, för
Harley vill inte säga, och jag förstår varför...
De har inte testat ordentligt.
De vill inte säga om nivå 1-laddning är helt tillförlitlig än.
Det är för tidigt.
De har inte börjat sälja dem än.
Så, jag menar...
Jag vet att Charley och Ewan är... De är bekymrade.
Även om de hade kört bensindrivna hojar
hade de varit bekymrade för en sån här resa.
Det finns så många variabler. Allt är en prototyp.
Teamet försöker lösa allt,
men kanske är det för tidigt att lyckas.
DAGBOKSKAMERA
Jag kan inte sova.
Jag har en massa tvivel.
Vi kanske borde ha valt vanliga motorcyklar.
Det vore en sån besvikelse om vi inte kunde köra elektriskt.
Klockan är 03:22. Kan fortfarande inte sova.
Han i rummet bredvid snarkar som en... Lyssna.
Man kan höra honom.
Mitt i natten
snurrar saker runt i huvudet, eller hur?
De bara rullar omkring.
Tänk om hojarna inte funkar? Om vi inte kan ladda dem?
Tänk om det snöar imorgon? Jag vill sova.
Det kan gå vår väg idag.
Harley kanske har en lösning.
Det finns en liten del av Harleys laddsystem
som de vill byta ut, för att göra det mer robust.
Men den finns inte här, så vi måste vänta på den.
Det är liksom nyckeln till motorcykeln.
Det är ologiskt, men den här lilla delen...
Det är en uppgradering på hojen...
TALAR MED TULLMÄKLARE
...för att den ska ladda, okej?
Det är elmotorcyklar, som du vet.
Utan den här lilla delen kan vi inte starta resan.
Och killarna klättrar på väggarna.
Kan du se mig nu?
Det är gamlingar med modern teknik,
men den känns rätt tung.
-Tung, ja. -Ja, den känns väldigt tung.
Man måste ta en tesked med cement...
-Så sa hon. -...som härdare.
Vi får vänta en dag till. Vi ska spana in stan.
Här finns säkert saker som håller en varm.
Ja. Här går ingen med shorts.
-Snygg färg. -Jag har ingen mössfärg.
Jag klär inte i mössa. Du vet?
Och jag har kort hals.
Den här finns med diamantés.
Få se. Den är rätt bra.
-Den gråa? -Ja. Färgen klär dig.
Den lyfter fram dina ögon. Få se.
Oj. Vilka stålblå ögon.
Jag såg den här nyligen.
-Kakbutik. Titta. -Vad kallas de där? Chimichurris?
Chimichurris, ja.
Chimichurri, ja.
Men heter inte såsen man använder till kött likadant?
Nej, det är inte chimichurri. Det är nåt...
-Det finns i Mexiko. -Churi-chimmi.
Chewy churi-chimmi.
Jag tror... De kallas nog churros.
-Munkar på rad. -Ja.
Vi går tillbaka. Rachel har nåt att visa oss.
Igår kväll fick vi nivå 1-delarna och testade dem.
Allt gick utmärkt.
Först testade vi dem med laddarlådan.
Vi har en nivå 1 AC-laddare. Den funkar, vilket är goda nyheter.
-Bra gjort. -Tack.
-Tack för allt. -Ni har gjort ett jättejobb.
-Ja, tack så mycket. -Tack.
Vi har olika alternativ för laddning.
Vi kan ladda hojarna med snabbladdare,
och några ska installeras efter vägen,
och de blir kvar som ett slags arv efter Long Way Up.
Krisen med laddsystemet för hojarna
lindrades idag.
Det känns lite genant, ärligt talat, att...
...jag blev så...
Jag måste vara lugn i såna situationer,
och igår var jag verkligen inte lugn i den situationen, och...
Mycket av oron beror på det faktum
att det här är nåt nytt och okänt, ni vet.
Jag vill starta resan. Jag vill sätta igång genast.
Vi är här i Ushuaia,
och vi måste åka till ändpunkten.
Det finns en bilparkering som folk som kör norr till söder
brukar avsluta resan på. Det är resans slut.
Och vid lunchtid
sticker vi iväg och börjar resan.
Glad som Larry.
Jag vet inte vem Larry är eller varför han är glad. Vet inte.
Men i England... När vi är glada är vi glada som Larry.
Ge honom ett uppdrag. Det älskar han.
Jag tror att vi faktiskt är på väg.
Hojen kanske faktiskt rullar.
Bhush, skjut på.
Du är rörlig. Som den första här.
-Hör du mig, Ewan? -Jag hör dig.
Okej. Lysande.
Mina barn gav mig den här innan jag åkte. Jamyan och Anouk. För tur.
Det fina med att tvingas hålla på med allt annat
är att man aldrig behöver tänka på det man själv måste göra.
Så för fem minuter sen sa jag: "Jösses.
Du måste också köra den allra första Rivian
som tillverkats."
Okej.
Skönt att vara på väg.
Verkligen. Det känns verkligen, som du säger...
Det känns nervöst just nu.
Vi åkte så långt vägen räckte i Eldslandet,
sydväst hela vägen till parkeringen.
Jag har sett den många gånger i bloggar och reseloggar
med människor som har kört Pan-American Highway
från Alaska till Sydamerika, från norr till söder.
Parkeringen är slutpunkten på resan.
Ser min frisyr bra ut?
Var är smink- och hårteamet?
Då kör vi.
Det känns lite som om vi nått slutet på resan.
Som ett firande.
Men vi har bara kommit till resans början.
Så, Ewan, vi har...
-Vi ska köra cirka 2 400 mil. -Ja.
Och...
Det känns som om vi har lyckats.
Vi tog oss hit. Vi körde till vägens slut.
-Jag är klar. Så lycka till. -Okej, då.
Vi ses där uppe. Jag sätter på kannan.
-Ja, vi ses i LA. Hej då. -Ja. Hej då.
Det här är rätt början.
Vi är alltså längst söderut i världen...
Titta på barnen. Titta.
-Lycka till! -Hej!
Jättekul, eller hur?
Det känns som om vi har åstadkommit nåt genom att komma hit.
Men... det har vi.
För det är rätt svårt att ta sig hit.
Vi har väntat tre, fyra dagar, men... Ja.
-Men nu väntar resan. -Si.
-Lycka till, min gode vän. -Tack detsamma, Charley.
Jag är jätteglad över att göra en resa till med dig. Toppen.
-Jag vet. -Det är härligt.
Då kör vi, kompis.
-Ja, då kör vi. -Om du inte vill skaka hand.
Ja. Okej...
Jag tänkte stanna.
-Älskar dig, min gode vän. -Samma här. Nu kör vi.
-Okej. -Vi kör.
ELDSLANDET ARGENTINA
2 100 MIL TILL LOS ANGELES
CHILE - ARGENTINA GRÄNSÖVERGÅNG
Jag har visiret uppe. Skönt med luften i ansiktet.
-Ja, härligt. -Det känns skönt att rulla.
Nu är vi ute på vägarna igen, Charley. Nu kör vi.
Jag vet. Jösses.
Alla månader vi har tänkt på det och...
-Ja. -...undrat hur det skulle vara och...
-Ja, nu är vi här. -Här är vi.
Vilken förtjusande start på resan.
Omgivna av snöklädda berg,
ett litet havssund och vackra skogar.
Det kunde inte vara mer förtjusande.
Det var jättevackert.
Berget framför liknar det på Alpen flingpaket. Minns du?
-Ja, herregud. -Det är likadant.
Jösses. Titta. Alper.
Här är vi nu. På väg. Vi har lämnat Ushuaia.
Vi är ute på vägen. Vi kör högre och högre.
Bergen är fantastiska. Helt fantastiska.
Vi befinner oss på en ö, vilket gör det ännu mer intressant.
Det är kallt men rätt vackert.
Väggreppet känns bra. Och jag är full av...
...glädje över att äntligen vara på väg och ha kommit iväg.
Och landskapet är otroligt vackert. Jösses.
Jag kände mig så taggad idag, och det var fantastiskt.
Och vi har ett nytt kabelsystem
som verkar göra det mycket lättare för oss.
Så nu har vi verkliga möjligheter. Verkligen.
Det ser rätt fantastiskt ut
att vi börjar resan med all denna snö omkring oss.
-Det är galet. -Vilka ställen vi hamnar på.
-Jag vet. -Visst?
Jag har aldrig kört motorcykel nånstans
där folk åker skidor.
Oj. Vilken vacker del av världen.
Visst är det vackert?
Det är lustigt.
Jag ser dig på hojen i det här landskapet.
Precis som förr i tiden, Charley.
Vi har ju aldrig laddat hojarna.
-Inte en gång. -Nej.
Vi vet inte ens om det funkar.
-Titta där. -Fantastiskt.
Titta bara.
Hoppas att det funkar.
-Stänga av motorn. -Första gången.
Första gången.
Fantastiskt, va?
Vi ska... Titta på bröddamen där...
Oj.
De där små... De liknar bakverk från Cornwall.
Förlåt, jag tänkte bara på mat. Jag är väl hungrig.
Kan vi bara plugga i, eller måste vi fråga nån?
-Vad tror du? -Vi gör det, bara.
Få se om allt är...
...om allt funkar.
De där står nedåt. De ska stå uppåt.
Nu får vi se. Håll tummarna.
-Det ökar. Det funkar. -Det funkar.
"Tid till full laddning."
Titta här. Sex timmar och 56 minuter till full laddning.
-Till fullt. -Det är okej.
Hej. Kul att ses.
-Claudio. -Det är Claudio.
Claudio.
Också Claudio.
-Startade din far bageriet? -Ja, helt ensam.
BAGERICHEF
Han kom från... Mar del Plata, Buenos Aires.
Jag föreslog för min far att installera det här, för det kommer.
Nyttiga saker för...
-För planeten. -För planeten.
-Vi måste göra nåt. -Förändras.
Vi måste förändra den.
-Ja. Jättebra idé. -Jag vill... Jättebra idé.
Tror du att det är första gången...
-...första gången den används? -Ja.
-Jaha. -Det här är vegetariskt.
Och det här är...
UGNSBAKAD KYCKLING
...ugnsbakad kyckling.
Och stekt kyckling.
Köttugn. Rätt coolt. Fantastiskt, va?
Det hjälper verkligen utlänningar som vi.
Flickor.
-Hola. -Hola.
Jag önskar att vi kunde mer spanska.
Det är väldigt tydligt att det kommer bli ett problem.
Men jag har drömt om varmt kaffe länge. Det är rätt kallt.
-Vi körde åtta mil. Rätt kallt. -Absolut. Ja.
Den med ost. Okej.
Varje gång vi laddar vill vi sätta vi dit ett litet klistermärke.
-Namnet på vår serie. -Typ...
Okej.
GRÄNSÖVERGÅNG
Nu är vi på väg in i Chile.
Vi har nått gränsen, strax här framme.
Idag har landskapet varit platt och öppet.
Vi har haft tur som sluppit starka vindar,
för tydligen är det väldigt ofta mycket blåsigt.
Men inte för oss idag. Bara iskallt. Inget mer.
Men vi är påbyltade så gott vi kan.
Så här packar vi.
Vi är i Argentina. Vi befinner oss i en arkipelag.
Det finns en rad öar här nere,
och vi hoppar hage mellan Argentina och Chile.
Men snart återvänder vi till Argentina.
Vi är på väg till en stad som heter Punta Arenas.
GRÄNSEN MELLAN ARGENTINA OCH CHILE
Titta. Vi har två uttag här. Så...
Vi kan dra in sladdarna genom fönstret.
Det borde funka. Un momento.
Nu så.
In i Chile från Argentina, vår första gränsövergång.
Jag stänger av den här.
-Kul att se er. -Hur mår du?
-Och tårna? -Allt väl?
Ja, bara bra, faktiskt.
Coolt.
Okej, då åker vi till Chile.
Har du pass?
Är det en chilensk katt eller en argentinsk?
Stämpla min kort, Ewan McGregor i huvudrollen.
Tack, sir. Tack.
-Hur många fler gånger... -Fyra.
...ska vi korsa... Verkligen?
-Ja. -Ja.
Åker vi in i Chile fyra gånger till?
LOKAL PRODUCENT
-Omöjligt. -Nej. Vi åker in i Chile...
-Två gånger. -Vi åker in i Chile nu, en gång.
Vi åker ut ur Chile.
Vi träffar honom igen vid gränsen när ni åker in i Argentina.
-Så räknade jag. -Jag förstår.
Sen åker vi ut och in. Två gånger till in i Chile.
-Träffar vi Claudio var gång? -Några gånger till.
Om ni inte når Stålmannen...
TULLMÄKLARE
...eller Batman, ring Claudio.
Kom, Claudio.
-Jag vet, det är jättegott. -Si. Stor mugg.
Den är väldigt... Varsågod.
Tydligen måste man ge vidare åt vänster. Visst.
Ja. Titta bara.
Det kommer från Misiones-provinsen.
Gracias. Ja.
Från Misiones, vid Brasiliens gräns.
Där dricker vi mycket mate.
GRÄNSVAKT
En Brazil?
Ja. Mycket mate.
Man lägger i bladen, häller på vatten och dricker.
Det är en symbol för vänskap.
Gracias.
En bit längre fram blir det grusväg.
Vi har kört på asfalt...
...hela tiden.
Och nu ska vi köra på grusväg för första gången.
Lite grusvägskörning.
Jag vet. Galet, eller hur?
Jag har fått lära mig att på grusväg
ska man ha lätt grepp om styret.
Lätt grepp. Nästan som att spela piano.
Man måste kunna röra på fingrarna.
Man måste låta hojen röra sig lite under en.
Ju hårdare man håller, desto mer kastar den. Den vill röra sig under en.
Så om man håller väldigt hårt så...
Hojen måste försöka röra dig också.
Sen ser man framåt, så långt framåt man kan.
GRÄNSÖVERGÅNG CHILE-ARGENTINA
Vi ska åka och se pingviner idag,
vilket jag ser fram emot,
för jag har aldrig sett pingviner i vilt tillstånd.
Det var det här jag hoppades på, faktiskt,
när jag tänkte på Pagatonien, Chile och Argentina
och alla dessa platser. Det är så vackert.
Ett bryderi,
för vi ska se pingvinerna och har el kvar för 65 km.
Och när vi har sett pingvinerna
har vi typ tio mil kvar till färjan.
Vi laddade inte hojarna direkt när vi kom till gränsen.
Vi ska ladda hojarna från Sprinterbilen
när vi tittar på pingvinerna i en timme eller två.
Men klockan är redan fyra och den hinner bli
sex när vi åker därifrån.
Och när solen går ner blir det väldigt, väldigt kallt här.
Vi räknade absolut fel på laddningen.
Men pingvinerna blir kul att se. Alltid nåt.
Sant.
-Plugga i här, va? -Vi tar bort den.
Vi pluggar i här, för vi har solpanelen här.
Så all el som går in här kommer från solen.
Sen stoppar vi i den här.
Och förhoppningsvis laddar den.
Om den inte laddar nu, kommer vi inte till färjan
och blir fast här ute i kylan.
Den laddar inte.
Nej, inte bueno. Inte bueno.
Jag trodde att jag hade mist mössan. Det hade varit en katastrof.
Ful frisyr har aldrig sett bättre ut.
Ja, det gick en säkring i kontakten.
Ja.
Nej. Jag har fixat säkringen. Nu borde den ladda.
-Laddar den nu? -Nej.
Vi kunde inte ladda från solpanelerna,
så vi ska försöka ladda från Shirlys forskningsstation.
Det här är vårt hem här.
De här är jättefina.
PARKVAKT
Det är en härlig motorcykel att köra.
-Den går tyst. Inget ljud. -Jaså? Går den tyst?
-Jaha? -Och den går fint. Väldigt fint.
Om tio år, inga problem.
-Inga problem -Inga problem då.
För då kommer alla att köra elfordon.
-Men nu... -Ja. Det är i början.
Det är bara i början, ja. Vi ligger lite före.
-Det här är fint. -Fint, va?
Litet hus.
-Det vann. -Var är du?
-Här. -Jaså, är du där?
Du minns att vi talade om... att hämta en chilensk adapter.
Ja.
Vi sa: "Vi behöver ingen, för det finns en på hotellet."
Säg till när.
-Okej. -Bra så?
Pang. Så ska det se ut.
Ewan, jag tror inte att hojarna kommer att ladda.
Elkraften är... Allt är solkraft.
Så de går också på batteri.
Pingüino Reys naturreservat är ett naturvårdsinitiativ
och den enda kolonin med kungspingviner i Latinamerika.
Det här är kungspingvinen.
Tack vare en lång fortplantningscykel kan vi se dem här hela året.
PARKVAKT
Finns det rovdjur som äter dem?
De har inte många naturliga fiender, för viken är inte så djup.
Okej.
-Oj. -Hej på er.
Oj.
Det ser ut ungefär som jag känner mig i kylan på hojen.
För de är... De är fulla av fjädrar.
Och så känns det på hojen,
med alla klädlager.
Titta på ungen längst bort. Den ser uppburrad och varm ut.
Uppburrad och varm.
Så...
Ja.
Vi måste sköta oss mycket bättre än så här.
Vi har kommit hit. Det är det viktiga. Vi är här.
Det är inte målet som är det roliga.
-En liten present från oss. -Gracias. Tack så mycket.
-Ingen orsak, Ewan. -Tack.
Mycket vänligt. Jag stoppar den i fickan.
-Glöm oss inte. -Gracias.
Hojarna har inte tagit laddning, så nu har vi problem.
Tiden är dyrbar, med tanke på värmen.
-Vart tänkte ni åka? -Vi hade gärna stannat här.
-Ja. -Jag hade gärna stannat,
för det är ett sånt häftigt ställe.
-Ja, verkligen. -Men...
Hojarna tog inte laddning alls.
-Går inte färjan varje timme? -Nej.
Så det finns bara en... När går färjan?
Det går en kl 19:00 och en kl 14:00 imorgon.
Men vi ser om det går nån före kl 14:00.
Okej. Bra.
Det finns ett litet hotell 15 km tillbaka, men det är stängt.
Minns du när vi körde hit?
Jag sa: "Där står 'Hotell'." Där borta.
Vi miste tre dagar i Ushuaia. Nu måste vi komma ifatt tidsschemat.
Bilarna försöker komma med färjan ikväll.
Vi försöker hitta ett laddställe efter vägen.
Hotellet låg bredvid en stor lada, va? Det här stället?
Förhoppningsvis kan vi få hotellet att öppna åt oss,
och sen kan vi ladda där.
Ja.
Batteriet visar låg laddning. Vi börjar få slut på el i batteriet.
Sprintern börjar få slut på diesel.
Och vi har snart inga ställen där vi kan stanna.
Och färjan går om en timme. Allt rasar på en gång.
Vilken fin utstyrsel.
Gracias. Gracias, amigo.
-Är det okej? -Ja.
-Perfekt. -Okej.
Carlos väntar på er därinne.
-Tack. -Carlos.
-Det luktar nymålat. -Varsågoda.
-Gracias. Jag heter Ewan. -Carlos.
Angenämt. Charley.
Trevligt att träffas. Vilket fint ställe du har.
Om vi kör i 90 km/h, hinner vi precis
om vi får dem att vänta på oss.
Vi anropar på radion. Men den är nästan slut.
Det är Los Angeles.
Kan du hälsa att vi uppskattar det? Jag vet att ni inte har öppet.
Så vi är väldigt tacksamma att ni tar emot oss.
-Okej. Vi behöver två. -En...
En där och en där. Kan vi dra sladden genom fönstret?
Okej.
Går det? Okej, Charley. Vi försöker.
-Vi drar in den här i huset. -Directo.
Si, directo. Si.
Vad heter du?
-Nur. Tami Nur. -Nur?
-Ja. -Nur. Gracias, Nur.
Ja! Vi kan ladda!
Okej. Bra.
-Må kraften vara med dig. -Tack.
Må kraften vara med dig.
Han var mycket vänlig och gav oss husrum i hotellet,
som faktiskt är stängt just nu.
Han öppnade för oss och vi...
Nu har vi pluggat i Charleys hoj...
...och även min.
Men jag är osäker på om laddarna funkar bra,
och jag har mina tvivel.
Gissa vad som är bra med att sitta i en bil
vars batteri snart är slut, långt borta från städerna.
Man känner sig som en upptäcktsresande.
Ja.
Hur många procent kvar?
-Nio, tio. -Vi är nere på en.
Ska vi bogsera er först?
Ja, du får första bogseringsavgiften.
David och Russ verkar ha händerna fulla,
och vi är fast på ett besynnerligt hotell.
Det är vad det gäller, att göra det för att främja elfordon,
eller att göra det för själva upplevelsen med, du vet,
äventyrsresor och det är frågan.
Jag tror inte att vi kommer härifrån.
-Levande. -Levande.
Det här har en viss känsla av, du vet,
skräckfilm, eller hur?
Vi har alla slut på bränsle och slut i batterierna.
Med 16 km kvar att köra.
Varför inte bogsera den som är död?
Jag följer med så länge det går, sen får ni hämta mig.
Okej.
Bara att jag kom med på det här äventyret genom många länder
utan en bärbar anslutning.
Allt prat om elfordon, och jag åker utan bärbar anslutning.
Vilken idiot.
Just nu har Ewan och Charley bara en sån chilensk adapter.
Vi lär oss av misstagen.
Vi tar en risk med alla dessa el-anordningar,
och nu sitter vi här mitt ute i vildmarken.
Om vi kan få den här till grabbarna,
kan de ladda hojarna till imorgon.
-Kallt, va? -Ja.
Det är väldigt kallt. Otroligt så kallt det är.
Jag fryser en aning.
Iskallt.
Men man måste andas lugnt.
Vi har fått bort isen här.
Det här är mycket svårare än vi trodde.
Killarna sitter fast där ute i kylan,
och det går inte mycket bättre för oss.
Jag är ju från Chicago.
Jag borde inte frysa, men det är verkligen kallt.
Jag trodde inte att vi skulle behöva bogserladda
första dagen.
Okej.
Intressant. Den visar ingenting nu.
-Den har stängt ner igen. -Hur går det?
Vi försöker förstå fordonens begränsningar.
Så vi pressar dem till det yttersta.
Inte överraskande är vi nu nära gränsen.
Och, du vet, vi är 18 km från destinationen.
En svag uppförsbacke.
En dit, och jag tar in den andra.
Om du har en... Om det finns en värmefläkt,
rikta den upp mot tanken.
Det kan vara kylan som är problemet.
Okej.
Kan det vara kylan som gör att den inte laddar?
Man ska aldrig säga aldrig. Vi klarar det.
Är vi klara? Finns det två... Nej.
Den här mattan, då?
-De lägger ner mattorna, va? -Gör de?
Ja, jag tror det.
Vill du ha hans hoj på mattan? Går det bra?
Det är okej.
-Det är väldigt svårt för mig. -Ja, ja.
-Två, tre. -Ja.
Okej.
-Du är inne. -Okej.
Okej.
Okej. Jag har den här.
-Tjusigt. -Bra gjort, allihop.
Den är inte riktigt frusen. Men närapå.
Kaffet också?
Här.
Det är allt jag har. Där fick jag för min optimism.
-Jag säger till dem. -Ja, Bryan, det var allt för mig.
Ja, jag har slut på kräm.
Behöver vi nåt...
...nåt under så att smältvattnet inte förstör golvet?
Eller räcker mattorna?
Vi pluggar i den i det andra uttaget.
Båda är på, enligt mätarna.
-Oj, de värmer. -Titta, det smälter redan.
Det blir redan varmt. Fantastiskt.
Kom igen. Min visar 28 procent.
Om det funkar kan vi ladda dem från huset
medan alla sover.
-Ja. -Hela natten.
Och när vi tar ut dem på morgonen
-har de mer kräm. -Ja.
Jag ville inte köra batteriet i botten, men det gjorde jag.
Och jag antar
att relationer definieras av hur man hanterar svårigheter,
inte hur man hanterar goda tider.
Troligen kommer inte Ewan och Charley att kunna ladda.
Nu är det verkligen kallt, och våra bilar har just lagt av.
Så...
Så vi vet att den extrema kylan är ett problem.
När det är väldigt, väldigt kallt, laddar de inte.
Och om man tar all ström från en krets...
Därför använder han två kablar och två kretsar.
Men grejen är att vi inte vet.
Hur testar man en krets? Hur...
Det bästa vore att ha en här,
och den andra i uttaget i köket.
Du vet, kanske...
-Strömmen gick just. -Skit också.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson