Čaká nás 21-tisíc kilometrov a 13 krajín.
Z Ushuaie striedavo cez Argentínu a Čile až do púšte Atacama.
Potom smer La Paz, preplávame jazero Titicaca,
popri Andách prejdeme až po Kolumbiu a cez Panamu,
Strednú Ameriku a Mexiko dorazíme o 100 dní neskôr až do Los Angeles.
REŽISÉR A PRODUCENT
Chlapcov vybavíme kamerami.
Kamery s mikrofónmi budú mať aj na helmách,
aby mohli natáčať za jazdy.
To je cesta? Och, Bože!
REŽISÉR A PRODUCENT
Na 3. motorke
pôjde kameraman Claudio.
Russ, kameraman Jimmy a ja ich budeme sprevádzať
na elektrických pickupoch
spolu s Anthonym a Taylorom, ktorý zabezpečí logistiku.
Budeme ich natáčať z áut a stretneme sa na hraniciach,
ale inak pôjdu motorky sólo.
To bola noc!
Nabíjanie najprv nefungovalo.
KAMEROVÝ DENNÍK
Hotel nemal dosť šťavy na nabitie dvoch motoriek.
Požiadali sme teda o dieselový generátor.
Po 7.00 sme zapojili moju motorku
a vďakabohu začala nabíjať.
Bol som sklamaný, že musíme nabíjať pomocou generátora.
O 11.00 naozaj musíme padať,
lebo dnes do Tierra del Fuego pláva len jedna loď
a ak ju zmeškáme... stratíme ďalší deň, takže...
zase by sme mali ďalší sklz.
Prvýkrát sme zažili, že sme nemohli nabíjať, že?
Prvá skúsenosť... keď to nefunguje.
Tá bezmocnosť.
Ukážka zraniteľnosti e-vozidiel.
Momentálne je to šialené.
KAMEROVÝ DENNÍK
Fajn, Charley, ide sa na to. Hor sa na loď!
20 550 KILOMETROV DO LOS ANGELES
11.00 3 HODINY DO ODCHODU LODE
Mám dojazd okolo 110 kilometrov.
Čaká nás asi 105 kilometrov. Takže by sme to mali dať.
Píše, že prídeme o 13.30.
Loď vyráža o 14.00.
Takže je to dosť natesno.
Zatiaľ sme prešli len 380 kilometrov z Ushuay sem do Onaisin.
HRANIČNÝ PRECHOD
Od mesta Porvenir nás delí 105 kilometrov.
Autám sa darilo lepšie
a štáb nás už čaká v prístave, z ktorého pláva loď do Punta Arenas.
Sme v mestečku Porvenir.
Porvenir má malý trajekt, ktorý nás zavezie do väčšieho mesta.
Do jedného z najväčších miest v Patagónii.
Punta Arenas.
Opäť sa spojíme s motorkami a pôjdeme do Punta Arenas.
Počuj, aký máš dojazd, Charley?
Osemdesiatpäť.
Dobre.
- A ty? - Osemdesiatdva.
Dobre.
A koľko je to do cieľa?
Osemdesiatpäť.
Super. Takže to nedám.
- Nuž, bude to tesné. - Budeme už blízko.
13.36 24 MINÚT DO ODCHODU LODE
No tak, chalani.
Tu sú Ewan a Charley.
A tu sme my.
Zvyšok štábu je už nalodený.
Kapitán vypláva o 20 minút neskôr.
Musíme ju stihnúť, lebo ďalšia ide až zajtra.
Stihnú sem doraziť pred odchodom lode?
Musia švihnúť zadkami.
Ešte tri kilometre.
3 KILOMETRE PO PRÍSTAV
Začala mi blikať kontrolka batérie.
- Som na dne. - Hej.
Fajn. Toto by mohlo pomôcť.
Naposledy to... Mali by sme to zvládnuť.
Zdá sa, že od Porveniru ich delí 10 minút.
Aha! Teraz poskočili!
Práve vchádzajú do Porveniru.
No tak!
Dave, už sú v Porvenire.
Sú od nás doslova 5 minút.
Bože, už sme skoro tam.
Akože: „Hotovo"?
Posledných 5 % mi len tak... zmizlo.
Si vybitý?
Fajn, pusti ma dopredu, niečo vymyslím.
13.51 9 MINÚT DO ODCHODU LODE
- Tam nejaká rýchlo ide. - Sú to oni.
Sú tu! Sú tu, ľudia!
Ale vidím len jedného.
- Ewan zastal. Vybil sa. - Nie! Čo teraz?
- Potiahneme ho? - Potrebujem lano.
Povedzme kapitánovi, že sme už tu,
len potrebujeme pomôcť. Zachráňme to.
Tam vidno Ewana. Tá malá bodka.
- Ďalej sa nedostane. - Dobre.
Problém je, že ťahanie motorky je nebezpečné,
lebo ju to celú rozhádže.
Hravo spadnete a skončíte v kotrmelcoch.
Budem sa ťa držať za stĺpik.
V New Yorku som raz šiel taxíkom...
a jeden motorkár Hells Angel sa nám tak chytil auta.
Chytil sa okna a povedal:
„Zober ma do klubu Hells Angels."
A taxikár na to len: „Dobre."
Stiahni si zadné okno, tam sa budem držať.
Choď pomaly.
- Pomaly. - Chyť sa inak, Evan.
- Nie, držím sa v poho. Áno. - Držíš sa?
Pomaly, pomaly. Tak, super.
- Fajn. - Choď.
- Povedz, ako rýchlo. - Áno, ešte pridaj.
Áno. Takto je to super.
Dobre. Funguje to. Funguje to.
Páni! Je to síce ťažké, ale držím sa.
Len plynulo a rovnomerne.
Áno, presne takto. Len rovnomerne. Dobre, dobre.
Dobre. Držím sa.
Čakám, kedy sa objavia za roh...
Ach, Bože! Loď sa dala do pohybu.
Poďte!
Choď, choď!
Keď to vyrovnáme, tak sa pustím.
Fajn, Dave, ešte kúsok.
Dobre, pusti ma.
Poďte!
Neuveriteľné!
Ewan je na palube!
Ale nakoniec som na lodi.
Musím ťa objať.
David, vďaka, chlape, si môj hrdina, záchranca. Si v poriadku?
Si píš, kámo, toto si zapamätám.
- Stihli sme to na druhú? - Ani nie. Lebo je...
- Áno, sú dve hodiny. - Tri minúty po druhej! Super.
Dobrá práca, Ewan. Úžasné. Teda. To bolo...
Už nie sme v Kansase, že?
Sme v Punta Arenas.
KAMEROVÝ DENNÍK
Môj najobľúbenejší výhľad z hotelového okna, len nebo a more.
Opúšťame Punta Arenas, čakajú nás dva dni jazdy
cez národný park Torres del Paine,
najvzdialenejší bod našej cesty.
NÁRODNÝ PARK TORRES DEL PAINE
Mimochodom,
tu v Patagónii práve vrcholí zima.
Musím si obliecť všetko, čo tu mám.
KAMEROVÝ DENNÍK
Vonku je strašná zima.
Takže idem na to. Najprv spodná vrstva.
termo nohavice, tričko, ponožky,
oteplovačky, rifle, sveter,
páperku, bundu.
KAMEROVÝ DENNÍK
Dobrodružstvo sa začína.
Nie sme experti na elektrické vozidlá.
Ich prevádzku zatiaľ neovládame do najmenších detailov.
Ale všetko sa naučíme.
Rukavice, nohavice, nepremokavá bunda.
Bože. Neuveriteľná panoráma!
Poviem ti, nevyzerá to tu...
nejako teplo.
Ideme do oblasti bez elektrickej siete. Niečo pre naše motorky.
Teoreticky môžeme uviaznuť uprostred ničoho.
Takže naďalej sledujte dvoch týpkov stratených v Južnej Amerike.
Aha, lamy.
Čaká nás 15-kilometrový úsek prác na ceste.
Ak som to mojou brilantnou španielčinou prečítal správne.
Ale je to skôr tipovanie.
Ach, Bože, pozri tú cestu! Ach, Bože!
Tam sú tri prsty. Tam ideme.
Ideme za horským vodcom Rodrigom.
Tri prsty sú rajom horolezcov,
vytvoril sa okolo nich slušný biznis.
Prvý ich zdolal Hillary v 50. rokoch.
Sú teda plné histórie.
Sú známe aj pod menom Kleopatrine ihly
a UNESCO ich zaradilo medzi prírodné biosferické rezervácie.
Dnes ostaneme v ekologickom prostredí
hneď pod vežami.
Nechce sa mi ani veriť, že dnes dostanem svoje šortky od kamoša zo Škótka.
Je to zábavný týpek, Eric.
Zavolal mi, že som si v Škótsku zabudol šortky.
Cestuje po svete
a povedal si, že mi ich nechá v Čile
niekde po ceste.
Haluz, že?
Tie kupoly pred nami sú kemp.
Sme naozaj uprostred ničoho.
Nuž, snáď im funguje elektrina.
Nečakali sme komfort,
ale Ewanov kamoš
nám poradil neuveriteľné miesto.
Neuveriteľné.
To bude asi ten náš človek. Hola!
Vitajte.
Balík od pána Erica Strickmana.
- Je pre vás. - To sú ony.
- Hej. - Fajn.
Ewanov najlepší priateľ zo školy. Boli takýto.
Je to srandista. Netuším, čo je vnútri.
Malý pohotovostný balíček.
To sú ony.
- To je expert. - To teda je.
- Zo Škótska. - Zo Škótska.
„Si blázon, že si sa na to dal, ale bude to dobrodružstvo.
Priložil som ti baterky
ako príspevok k nedostatku nabíjacích miest odtiaľto až do LA."
- S tými toho najazdíme. - Mal dať aspoň dvoj-áčkové.
Môžeme si tu niekde dať nabíjať motorky?
OCHRANÁR
Nemáme elektriku...
- Žiadnu? - Nie.
- Chápem. - Sme nahratí.
Tam v tom kontajneri nájdete zásuvky a všetko ostatné.
Každý si môže vybrať motorku.
Jasné.
Skúsme, či fungujú.
Jasné. Zapojme to a uvidíme.
Super. Fungujú. Píše mi to sedem hodín a 50 minút.
Odkiaľ máte elektrinu?
Vyrábame si ju sami, prevažne vodnú
z prameňa vedľa tamtoho kopca.
Z okolitých vôd pochádza 70 % elektriny.
- Ukážem vám zázemie... - Poďme na to.
- ...rozvodňu, všetko. - Áno. To by bolo super.
Toto je ona. Srdce celého miesta.
V hornom toku zachytávajú vodu,
ktorá cez potrubie steká až sem
do týchto malých turbín.
Tie vyrábajú elektrinu.
Sleduj. Tento oranžový kábel ide hore cez stenu...
až sem dole do týchto obrovských batérií.
Sú vysoké, siahajú až po zem.
Tieto batérie zásobujú elektrinou celý EcoCamp.
Takže budeme nabíjať s absolútne udržateľnou energiou
z vodnej elektrárničky.
Nie z nejakého generátora.
- Áno, prvý raz. - To dúfam.
- Ahoj, Kendra. Ewan, teší ma. - Aj mňa.
OCHRANÁRKA
Čo tu robíš?
Som dcéra zakladateľov, pracujem tu ako sprievodkyňa.
Áno!
Najobľúbenejšie miestečko mojej manželky. Ona je tým posadnutá. Kakaním.
- Cítite to? - Tomu ver.
Čo tu končí?
- Malá potreba? - Aj veľká.
- Aj veľká? - Áno.
- Všetko ide... - Sem.
Áno, a červíky fungujú ako filtračný systém.
Červíky zjedia pevnú zložku.
Vodu, ktorú chlórujeme, potom chlóru aj zbavujeme
a vraciame ju späť do prírody.
Och, pozri!
- Páni. To je už čistá? - Áno.
Charley nám teraz predvedie čistotu tejto vody
a pre divákov doma sa z nej napije.
- Charley. - Kto je Charley?
Prepáč.
- Úžasné. - Nádherné miesto.
Kde máte štáb?
- Asi niekde inde. - Naozaj nevieme.
Vážne?
Vieš, nemáme signál, netušíme.
Pozri na ten výhľad na hory.
KAMEROVÝ DENNÍK
Úchvatný, však?
Tak či tak, idem skontrolovať motorky.
Zajtra pôjdeme 270 kilometrov.
Nezaškodilo by vyštartovať s plnými.
Doriti. Vôbec žiadny prúd.
Predtým sme mali dojazd 65 kilometrov, teraz máme sedemdesiatpäť.
Takže sa to nabíja.
Sakra, teraz sa prestala nabíjať Ewanova.
Táto má 38 %. Pomaly sa to dvíha.
Trochu ma to vydesilo.
Viete, sám sa radím tak trochu medzi puntičkárov.
Ale na týchto... výletoch si stále musím zvykať,
že mám veci nechať plynúť len tak. Potom nemám kontrolu nad konečným výsledkom.
Takto nemáte pod kontrolou nič.
Ale, chápete, aj tak sa snažíte.
Neviem.
Robí mi problémy...
nechať všetko tak.
Takže, prišli sme skontrolovať motorky, a sú vybité.
- Nič. - Nič.
Zapnem. A nič.
Tmavý displej. Aj po odpojení, nič.
Úplne vybité.
Stále sme bez elektriny. Naša najhoršia nočná mora.
Takže, dve veci. Táto veľká batéria...
poháňa motorku.
A táto malá vzadu
napája svetlá a elektrické prístroje.
Myslím, že vrátane čelného skla.
Možno je vybitá len tá malá 12-voltová,
len o tom nevieme.
Takže ju prepojím cez káble,
aby som motorku mohol aspoň zapnúť.
A keď bude zapnutá a uvidíme displej,
uvidíme, koľko máme šťavy.
Možno keď nabijeme malú,
motorka ožije a ukáže nám 100 %.
Charley sa snaží odmontovať kryt 12-voltovej baterky.
Každé elektrické vozidlo potrebuje na pohon elektrických prístrojov
aj 12-voltovú baterku.
Ak sa motorka pokazí, zapnete si aspoň výstražné svetlá.
A je to. Aj s trochou šťastia.
Áno. Teraz pripojíme káble.
Chcem použiť auto toho pána.
- Je to hosť, alebo... - Hosť.
Bože. Snáď sme ho nezobudili.
Naštartujeme e-motorku cez káble.
Stará škola. Pozri na to.
Aká maličká je tá 12-voltová batéria.
Niekto na ňu napísal „nabité". To je irónia.
Ewan, pripoj najprv červený.
Kladný je pripojený.
Ešte chvíľku počkaj.
- Môžem, Ewan? Fajn. - Áno.
- Už? - Áno.
Jeden, dva, tri.
- Fajn. - Áno.
Je tam prúd. Mám prúd.
- Dobre? - Vydrž chvíľu.
Omylom som ju vypol.
- Zasvietilo to. - Hej. Takže máme 70...
Sedemdesiatpäť kilometrov.
Áno! Sme dobrí.
Vyriešené!
Hej, hej!
A teraz tú tvoju, Ewan.
Tridsaťdeväť.
- Tridsaťdeväť? Čo? - Hej. To je fajn.
- 75 kilometrov. - Sedemdesiatpäť.
- Ja že 75 percent. - Nie.
- Super! - Obaja máte 75.
Fantázia!
- To je senzačné! Ďakujeme. - A máme zelenú.
Môžeme ísť.
Pekne sme to vyriešili, že? Takto by to šlo.
Nemôže byť celá cesta bez prekážok.
Tento dojazd nám vystačí po hranice.
Ewan, asi by sme im mali povedať, lebo...
Ani ja. Nie je tu signál.
- Fajn. - Použijeme satelitný.
Dobre, základ je vedieť ho zapnúť.
- Nič. - Nič.
Sme jak A je to.
Tieto kryty nie sú...
Hore je spínač.
Mám ho.
To bol on.
Satelitný telefón majte vždy dobre nabitý.
Nepamätáte si niekto, ako fungujú?
Ahojte. Počujete ma?
60 KILOMETROV JUŽNEJŠIE
Ahoj, zopakuj to. Nerozumel som.
Určite to bol Charley?
Áno, znel ako Charley.
Počkaj.
Som...
Neviem s tým narábať.
Podržal si stlačené?
Správne. Stlač tlačidlo
a vysielačka ti dá vedieť, kedy máš hovoriť.
A potom drž stlačené, až kým nedohovoríš.
Ešte že som počúval, keď nám to vysvetľovali.
Fajn, môžeme vyraziť.
Máme dojazd 75 kilometrov,
- to nám stačí. - Vyrážajú.
Super. Uvidíme sa na hraniciach.
- E-vozidlá sú... - Môžeme ísť.
Proste sú iné, chápete? Naozaj sú iné.
Odlišné je napríklad to, že keď cestujete,
dlhé roky ste považovali za samozrejmé,
že jednoducho zastanete na čerpacej stanici a natankujete.
A keď vyrazíte na takúto cestu, uvedomíte si to, až keď ste už v tom.
Doteraz sme nechytili rytmus nabíjania,
ale prešli sme asi len 10 %.
Viete, maximálny dojazd prototypu je asi 320 kilometrov na nabitie,
ale učíme sa za jazdy.
Autá sa učia. Pri autách robíme pokroky.
Sú to prototypy.
Toto vyzerá ako počítačová palubná doska
a toto je dobíjanie z brzdenia.
Ak to zapnete, brzdiace...
brzdiace motory vyšlú elektrinu späť do bežiacich prístrojov.
Týmto nastavíte svetlú výška vozidla. Nastavíte si, ako vysoko ho chcete mať.
Lebo cez takýto terén tie autá ešte nešli.
Počínajú si naozaj skvelo.
Ukážete mi cestu, pane?
Že váhaš.
- Fajn, ide sa. - Späť do Argentíny.
Dovi.
- Kde je trúba? Aha, tu. - A ide sa.
Ak pôjdeme rýchlo, nedáme to.
Ako pri benzínových.
Ak ideš 150, minie sa ti palivo.
To nočné nenabíjanie nás bude mrzieť.
Čaká nás dlhá cesta
a teraz máme prejsť cez argentínske hranice.
Nevieme, koľko to bude trvať.
HRANIČNÝ PRECHOD
Dobre.
Bolo tam super.
MIESTNA PRODUCENTKA
Pôjde to ľahšie, je to len jeho papier.
To ani nie je môj. Neviem, čí je.
- Charleyho. - Myslel som si.
- To je ono? - Áno, vedľajšie dvere.
- Vedľa? - Áno.
Nepašuješ do Argentíny nejaké koláčiky, Charley?
Moje koláčiky... Niekto mi ich ukradol.
Čo... Kto to bol?
- Čo? - Odložil si mi ich?
Nie. Len som ich tam videl.
Otočil som sa, a bolo po nich.
- Povedal: „Daj si." - Ja som ich vzala.
- Áno. - Ty si ich vzala?
Ja som len pomohol. Nevedel som, že sú tvoje.
Gracias. Ďakujeme pekne.
A zas Argentína.
Ešte pred 200 rokmi
boli Argentína, Čile a Peru španielskymi kolóniami,
ktoré sa osamostatnili počas vojny za nezávislosť.
Od hotela v El Calafate nás delí 160 kilometrov.
HRANIČNÝ PRECHOD
Slnko rýchlo zapadá
a nemôžeme tu uviaznuť.
Nie v tejto zime.
Na nabitie motoriek si musíme privolať dieselový generátor,
aby sme sa dostali po mesto.
Nič iné nám neostáva.
Dám na túto čerpaciu stanicu nálepky. Pozri na ňu.
Cez tie nálepky ani dnu nevidno.
Musím zapojiť motorku.
Nemôžem s tebou prekecať celý deň, chápeš?
Odhadovaná doba nabíjania je hodina a 55 minút.
Po hotel by sme to mohli dať.
- 160 kilometrov dáme... - Do 3 hodín.
...za 3 hodiny.
Čiže do 21.00. To už je zima.
Po západe slnka je treskúca zima.
Hlásia, že o deviatej má byť ešte nula.
Fajn.
Klesať to začne až po desiatej.
Alebo prespíme tu.
To je jedna z možností.
Je tu ohrievač.
- Čo povieš? - Ideme ďalej?
Áno. Ak niekto z nás zomrie, naložíme ho na loď
- a pošleme domov. - V poriadku.
Pozri, svietime dobre.
Tak aký je problém?
Fajn, len prvostupňové. Ale...
Ideme na hotel.
Obliekol som si všetko, čo tu mám. Som ako Michelinový panák.
Už som si myslel, že zimné jazdecké oblečenie vyhodím,
a potom idem na juh jazdiť v zime.
A je to.
Charley, pomoc!
Zvládnem to. Zvládnem to.
- Prepáč. - Dobre.
- Poďme na to. - Poďme.
Do El Calafate je väčšinou štrk,
145 KM DO EL CALAFATE
...až ku koncu je dlažba.
Bude to zaujímavé.
Ak pôjdeme rýchlo, vybijeme sa.
Ak príliš pomaly,
tak nám pri teplotách pod nulou zmrznú zadky.
Do západu slnka ostáva slabá hodinka.
Včera sme sa bavili o tom, že nemôžeme vyrážať
ak vieme, že to sotva stíhame do cieľa.
Au. Poriadne to trasie.
Chudák Charley. Tá jeho noha musí trpieť.
Je to štrkovitejšie, ako som čakal.
Potme sa ťažko čítajú tlmiče. Dosť blbé, čo?
Ten mesiac je naša spása, na helmách máme tónované sklá.
Musíme len nájsť tú cestu.
Tak to bolo tesné.
To teda bolo.
Toto je hodina prebiehajúcich zvierat.
Hlavne, aby nám lama nevybehla.
Pozeraj ten mrak naľavo. Charley, prepáč, pozri sa.
To ma podrž!
Netuším, čo to je. Úžasné, že?
Tam v diaľke vidno veľké aj malé svetlá.
Asi sa konečne blížime k ceste.
Myslíš?
- Dúfam. Ja neviem. - Áno, áno, áno!
To bude cesta!
Je to cesta.
Hladká ako detská prdelka.
97 KILOMETROV DO EL CALAFATE
Fajn, trochu fúka.
Je riadna zima!
Nula stupňov,
ale v tom vetre máš pocit, že je mínus 10.
Už mám skrehnuté prsty.
Koľko trvá, kým človek zamrzne na kosť?
Do cieľa máme 27 kilometrov. A nemáme dosť šťavy.
Už sme skoro tam. Cítim to.
Asi vidím svetlá.
Hej, tam je to!
El Calafate.
Toto bude vážne tesnotka.
Asi sa už len dokotúľam.
Ježiš, neviem sa dočkať, keď mi bude zase teplo.
ĽADOVEC PERITO MORENO ARGENTÍNA
Po ťažkom včerajšku sme si dopriali voľný deň,
aby sme nabrali energiu.
Stráviť deň mimo motorky je nenormálne vyčerpávajúce.
Ale mať voľný deň a len tak sa motať je super.
Dáme si menšie turismo.
Fantázia!
Očarujúce.
Teda.
- Pozri, pekný malý ľadovec. - Hej, krásny, však?
Pod vodou vraj pláva až dvojnásobok ich objemu?
Vidno len jeho vrcholec.
Aha, preto sa vraví: „To je len špička ľadovca."
- Pozri tie farby. Bože. - Koniec.
Má okolo devätnásť metrov.
Tu vonku sa nedozvieme žiadne údaje.
Mal by s nami chodiť Attenborough, vedeli by sme.
Ako hlasový sprievodca.
Tu sme. Aha.
To sú služby!
Ďakujeme.
„Národný park Los Glaciares
leží na juhozápade argentínskej provincie Santa Cruz.
Rozprestiera sa na ploche 7 200 kilometrov štvorcových."
Šialené množstvo ľadu.
- To je... - A potom že je tu zima. Kristepane!
Po Južnom póle je to najväčšia ľadová plocha.
„Bol založený v záujme uchovania
ľadovcového komplexu Južných Ánd."
- Ľadovcový komplex. - Áno.
Úžasné, nie?
„Najväčšia chránená oblasť v Argentíne. Pekne."
Ľadovec.
- Bože! - Zachráň sa, kto môžeš!
Dobre, Leo.
Neuveriteľné!
Povedz, vidieť toľko vecí.
Úžasné.
Skúsim si vyrobiť menšiu izoláciu.
Mám záchranný balíček prvej pomoci.
- Je to veľké! - Je.
Obrovské.
Toto takto.
A toto takto.
A toto asi odtrhnem.
Vyzerá to super.
- Fajn. - V pohode.
Bolo by super,
keby sa toho ďalších pár dní už veľa nestalo.
Vážne by som to uvítal.
Môj oco raz parafrázoval starý zvyk z obdobia zhodených rukavíc.
Ak niekoho vyzývaš na súboj,
plesneš ho rukavicami po tvári a hodíš ich na zem.
A ak si ich zodvihneš sám,
tak to znamená, že súboj nebol prijatý,
čím ťa vlastne sok urazil. Zdá sa mi.
Lebo ak by ich dvihol a podal ti ich,
akceptoval by tým súboj.
Takže podľa mňa...
Ak ti spadnú rukavice
a nevieš si ich dvihnúť sám, tak máš podľa otca smolu.
A počas tejto cesty nám rukavice padajú niekoľkokrát denne.
Takže ak chceš tú smolu odohnať,
musíš na nich stáť oboma nohami.
Takže ak budem robiť toto...
tak nie preto, že mi preskočilo. Ale kvôli môjmu otcovi.
Ďakujem ti, oci.
Kiež by si mi to nepovedal.
Dnes ideme do Tres Lagos, útulného zapadákova.
Pre domácich je to mesto ako každé iné, vzdialené asi 160 kilometrov.
Je tam hostel s nabíjačkou.
Sme v krajine bičovanej vetrom chladnejším ako psí čumák.
Ale zdá sa mi, že sme už len kúsok
od kaviarne, v ktorej si dáme kávičku a zohrejeme sa.
- Ahoj. - Ahoj, kamoš.
Hovorím.
Ide auto.
Záber je dôležitejší.
Dnešok som si užil.
Pozerám na Charleyho zozadu
a spomínam na rozličné miesta,
na ktorých som ho takto pozoroval na motorke.
Je príjemné opäť s ním jazdiť.
Toto sú šťastné dni.
Toto je takzvaná Patagónska step,
čo je vlastne suchá a vyprahnutá púšť.
Pozri na to! Úchvatné.
Hranolčeky.
- Áno. - Pre troch.
Tu sme sa museli zastaviť a najesť,
lebo toto miesto zrejme navštívili aj Butch Cassidy a Sundance Kid
a na úteku z Ameriky sa tu mesiace skrývali.
Na ceste späť ich potom
v Bolívii zabila bolívijská armáda.
Na tejto fotke sú Butch Cassidy a Sundance Kid
so svojimi priateľmi, drsnými chlapcami.
Do Tres Lagos nám ostáva asi šesť kilometrov.
Nemocnica, kemp, Wi-Fi, hostel Hosteria.
To je ono.
Poď sem. Ukážem ti, kde sme...
Tu. Pozri.
Malé ale naše, nie?
A Charley bude spať tam dole.
Ewan príde a povie, že letisko je jeho.
- To tvrdí on. - Nie.
Ja že...
„Kde mám spať ja?"
Dnes nás čaká dlhá štreka.
Asi 270 kilometrov, zrejme náš najdlhší úsek.
Dnes si chceme pripísať pár kilometrov.
Potrebujem slnečné okuliare.
Bude nám za jazdy svietiť slnko.
Dopredu a hore.
Opúšťame Tres Lagos.
Od dnešného cieľa v Las Horquetas nás delí asi 160 kilometrov.
Takže dráma pokračuje. Opustili sme Tres Lagos.
Fúka nám vietor do chrbta.
Máme prejsť asi 160 kilometrov, a dojazd máme 134.
Prečo je to dnes také odlišné? Nechápem.
A je to o to horšie,
že jazda na motorkách je famózna.
Idú hladko, takže to nebude nimi.
Všetko je to o nabíjaní, a to sa týka všetkých motoriek.
Batéria takýchto rozmerov pojme len konkrétny objem energie.
Bodka. Čistá fyzika, nič iné.
Áno. Tu sme.
Bolo by super mať vlastné izby.
V ty zime takto? Toto nie je fér. Nepáči sa mi to.
Tam, odkiaľ pochádzam, by si nebol vonku,
ale v útulnom pelechu pri kozube.
Je tu krásne šteniatko, chveje sa od zimy.
Dal by som ho dnu.
Mysleli sme si, že nesmie dnu, a potom príde chlapík:
„Nevadilo by, keby bol vnútri? Je mu zima."
Vravím: „Žartuješ? Mysleli sme si, že ty ich nepustíš dnu."
A potom nechcel dnu...
Bál sa, že bude mať problém.
- No tak! - Zvládneš to!
Fešák.
Tak.
Som rád, že je vnútri.
Bál som sa oňho, keď sa triasol vonku.
Keď si Škót oblečie kilt, do ponožky si ukryje nôž,
ktorý vyzerá takto.
Tento je kuchynský.
VEDÚCI
No, hija.
Je ako... Je na steaky alebo niečo také.
Ale rúčka je úplne ako...
Voláme ich sgian-dubhs.
Tu má také uško.
Do ponožky.
Ewan, to je darček pre teba.
- Ten nôž je pre teba. - Nie.
- Zober si ho, je to darček. - Vážne?
- Nôž je tvoj. - Áno.
A ja si nechám mincu.
- Fajn. - Páči sa.
V Škótsku máme takú poveru...
- Áno. - ...ak niekomu dáš nôž,
on ti musí dať mincu, a tým zaženieš nešťastie.
- Inak sa porežeš, či čo. - Dobre.
- Dám ti toto. - Je tvoj.
Gracias, señor. Ďakujem.
Keď si oblečiem kilt, dám si ho do ponožky.
Je to od vás milé. Ďakujem. Ďakujem, gracias.
Treba prihodiť drevo.
Si si istý?
Takto sa to robí. Naleje sa kerozín.
Opatrne. Možeme?
Bum. Pozor na vlasy.
Dobre.
Áno.
Gracias.
Zatiaľ poriadne zaostávame.
Neviem, či sme už prešli 1 600 kilometrov.
- Nie. - Možno.
- Nie? - Asi nie.
Už jazdíme dva týždne,
a ostáva nám zhruba 24-tisíc kilometrov.
Na budúci týždeň sa bližšie pozrieme na dojazd či najazdené kilometre.
Nuž, čo už.
A čo som mal povedať?
Nechcem ľudí od e-motoriek odradiť,
lebo sú úžasné.
KAMEROVÝ DENNÍK
V dnešnej dobe sú však na dlhé trate nepraktické.
Zašití v diere.
Každému sme povedali, že ideme takto.
Kvôli zime sme motorky chceli dať dnu,
aby sa zohriali, a zajtra by sme to dokončili.
Zakryme ich niečím.
Cez noc boli motorky vnútri a trochu sa zohriali.
Očividne sa im to páči, máme lepšie čísla.
Oveľa lepšie.
Celé je to o učení sa.
Keď motorky nie sú zmrznuté, elektrina je výborné riešenie.
Rozumieš mi?
Prvá zastávka v rámci siete je asi o päť kilometrov.
Trochu si sadneme
a teplou kávou si skúsim vrátiť si cit do prstov.
Preklad titulkov: Ladislav Jakab