Įveiksime virš 20 000 km, aplankysime 13 šalių.
Nuo Ušuajos per Argentiną ir Čilę, per Atakamos dykumą,
La Pasą, Titikakos ežerą,
Andus į Kolumbiją, per Panamą,
Centrinę Ameriką ir Meksiką, po 100 dienų atvyksime į Los Andželą.
RASAS MALKINAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Vyrukai turės vaizdo kameras,
taip pat jų šalmuose bus įrengtos kameros su mikrofonais,
kad galėtų filmuoti kelyje.
Ir tai vadinasi kelias? Dieve mano!
DEIVIDAS ALEKSEINJANAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Su jais važiuos trečias motociklas,
kurį vairuos Klaudijus, mūsų operatorius.
Be to, mudu su Rasu keliausime dviem elektriniais pikapais
su operatoriumi Džimiu,
Entoniu ir Teiloru, kurie padės su logistika.
Mes filmuosim vyrus iš visureigių,
susitikdami su jais pasieniuose,
bet iš principo motociklai keliaus vieni.
KALČAKI SLĖNIS ARGENTINA
15 600 KM IKI LOS ANDŽELO
Tikrai labai, labai gražus vaizdas.
Sunku apibūdinti. Aplink - vien kaktusai.
Tarsi kaktusų sargybinių armija, išsirikiavusi šiame didžiuliame slėnyje.
Nepakartojamas vaizdas. Mane žavi tokia Motina gamta.
Važiuodami matome, kaip vaizdas keičiasi.
Mane tai tikrai labai jaudina ir...
To ir siekiau - geriau pajausti pasaulį.
Ir tas pajautimas ateina per grožį, kurį matome važiuodami.
Šiandien jaučiuosi labai energingas.
Dieve, šis slėnis - tiesiog nuostabus.
Važiuojame per Kalčaki slėnį, kur netrukus kirsime paskutinę sieną su Čile.
Ir tai bus mūsų pirmoji didelio aukščio atkarpa.
Nuostabu.
Retai pasitaiko tokie atviri plotai, tiesa?
Ryte kalvos buvo ryškiai raudonos,
o jų fone stovėjo tamsiai žali kaktusai.
Labai gražu.
Ir tas jausmas, kiekvieną rytą... Nežinau, ar ir tu taip jautiesi, Čarli,
kai kasryt atsibundi vis kitoje vietoje,
Ir kartais sapnuoji... sapnuoji keistus sapnus.
Kartais tiesiog nesupranti, kur esi.
Atsibundi ir galvoji: „Kur? Ką?“
Dažnai aš iš tiesų nežinau, kur mes esam.
Sveikas, šuneli.
Ateik pasisveikinti. Taip, tu labai mielas.
Kokios oranžinės tavo akys. Kokios ryškios.
Taip, čia - Klaudijus. Jis turi kamerą.
Viskas gerai.
Pažiūrėk į tas vištas.
Vaje. Žiauru, tiesa? Truputį žiauru.
Nežinau, kas... Rodos, ši kelionė mane...
Tikrai labai rimtai mąstau tapti vegetaru.
Nežinau. Tiek daug mėsos, kurią galima valgyti.
Reikėtų valgyti...
Mėsą turėtumėte valgyti tik kartą ar du per savaitę.
Tai labai padėtų aplinkai,
- jei visi taip darytų. - Taip.
Tuomet reikėtų auginti mažiau karvių ir mažiau vištų,
tad aplinkai būtų lengviau.
Taip, jie - vegetariški. Čia nėra jokių gyvulinės kilmės produktų.
Ei, bičiuliai!
Dieve mano. Žiūrėkit, mūsų draugai iš Brazilijos. Sveiki.
- Hola, hola. - ¿Cómo estás?
- Muy bien. - Muy bien.
Mielai važiuotume su jumis.
ARNAS IR HENRIKAS KELIAUTOJAI
- Galėtume važiuoti paskui jus arba... - Važiuoti kartu.
Mielai.
Taigi. Susitikome su savo senais draugais.
Mieli žmonės, tėvas ir sūnus, kurie išsiruošė keliauti 40-uoju keliu.
Važiuojam.
Labai smagu matyti jų vabalą. Šis „Beetle“ automobilis man labai patinka. Jis puikus.
Nieko sau. Kiečiausias dalykas pasaulyje.
Šypsokitės, „Beetles“.
Kai buvau mažas, mano tėvai buvo nusipirkę tris tokius vieną po kito.
- Tris iš eilės? - 8-ame dešimtmetyje, taip.
Turėjo raudoną, kai gimė mano brolis, tada - baltą,
ir tada - oranžinį. Geriausiai atsimenu oranžinį.
Su juo kiekvieną vasarą važiuodavome stovyklauti.
Mano mama su tėčiu važiuodavo iš Škotijos į Prancūziją.
Būdavo smagu.
Galbūt todėl man jie taip patinka,
nes primena man vaikystę.
Iki, bičiuliai. Buvo smagu važiuoti su jumis.
Hola. Sveiki, sveiki. ¿Cómo estás?
- Džimi, žinai, ko man reikia? - Ko tau reikia?
Nagų lako valiklio.
Tavo kojų nagams?
Mėlyni nagai baigia nuaugti.
Mėlyni nagai baigia nuaugti, apačioje jau daug balto ploto.
Man jau nebegražu. Bet norėčiau dar kartą tą padaryti.
Negali būti!
Aš vaidinu šiame filme. Aš...
Eik tu sau!
Manai, kad kažkas man iškrėtė pokštą?
Aš vaidinu šiame filme.
Noriu pažiūrėti į save, minutėlę.
Noriu paklausyti, kaip kalbu ispaniškai.
Čia aš pasakiau „nagi, Džekai“ ispaniškai.
„Nagi, Džekai.“
- Ar... Čia tu vaidini, Evanai? - Taip.
Vaidinu Elmontą, riterį su nuostabiais plaukais.
Nežinau. Nepamenu, ką darau šioje filmo vietoje.
Štai.
- Niekad nemačiau... - Štai kur tu!
Štai.
Matei? Žiūrėk.
- Čia - pabaiga. - Viskas? Blogiukui - galas.
Puiku. Pasidarysiu tokią tatuiruotę.
- Štai.Gracias. - ¡Gracias!
Buvo labai juokinga.
Ir kaip gerai kalbėjai ispaniškai.
Taip, neblogai kalbėjau. Neįtikėtina, kiek...
Kaip greitai bėgant metams viską pamiršti.
KALČAKI SLĖNIS
SAN ANTONIO DE LOS KOBRESAS
KRIAUKLIŲ TARPEKLIS
Čia - Kriauklių tarpeklis.
Jo pavadinimas kilo nuo unikalios formos uolų.
Sustosime prie unikalaus amfiteatro, garsėjančio puikia akustika.
Čia, rodos, lankosi nedaug žmonių. Jis - mažai žinomas.
Taigi, niekas apie jį nežino.
Oho, pažvelk.
Daugybė žmonių, keli autobusai.
Nieko sau, čia...
Kažkas ypatingo, tiesa?
Man primena... kažkokį šokoladinį tortą.
Traškaus šokolado sluoksniai.
Ir tuomet...
O tarp jų - kremo sluoksniai.
Matai? Sluoksniai.
Truputį pasviręs.
Sluoksniai suminkštėję.
Tas vaikas juos griauna.
Kažkas ištisus amžius... ilgiausiai juos statė, o jis...
- Jam patinka kraštiniai. - Taip, jie gražiau nukrenta.
Toliau nukrenta.
- Prašau? - Taip?
- Čia... - Taip, žinoma.
Nueisiu ten.
- Labai jums ačiū. - Pažiūrėkit, ar gerai.
- Labai jums ačiū. - Pažiūrėkit, galiu dar kartą.
Gražu!
- Padariau kelis kadrus. Nežinau. - Jūs...
O jūs mokat... Ačiū. Labai jums ačiū.
- Puiku. Gerai. - Labai jums ačiū.
Ne. Nėra už ką.
Važiuosime Debesų traukiniu.
Jis vadinamas Debesų traukiniu, nes kai kuriose vietose
traukinys važiuoja virš debesų.
Tačiau ne visada pasiseka.
Matome, kad debesys nusileido žemiau.
Greitai aplėksime aukščiausią Andų dalį.
Taigi, laikome špygas,
kad traukinys važiuotų virš debesų.
- Mes - gana aukštai. - Žinau. 3,6 km aukštis.
Neblogas aukštis, ką?
Taip. Ir gražu, ir aukštai.
3,6 km aukštis, ir mes dar kylame.
Tie kalnai vis aukštėja, ar ne? Ten.
Aukštyn ir aukštyn.
Tikrai aukščiausi, kokiuose teko būti,
ir aukštis akivaizdžiai veikia Teilorą.
Matome kalnų ligos požymius.
Dabar jau tikrai ne juokas.
Niekas nežino, kaip juos paveiks aukštis, kol jame neatsiduria.
Keista. Vieniems - nieko, o...
O kitus aukštis labai paveikia, tad...
Tikrai, šios dienos tikslas - įlipti į tą traukinį.
Labai noriu įsėsti į tą traukinį ir kelias valandas
pasimėgauti kelione.
Kiek kilometrų, sakei, dar liko iki to traukinio?
32 km, o motociklas trauks 34 km.
Mano baterija senka.
Pagyvensim, pamatysim.
Sulėtinsiu. Labai stati įkalnė.
Ir dar prieš vėją.
Čia nėra kur eiti. Tai...
Aplink - neaprėpiamos dykynės.
Nei benzino, nei elektros.
O motociklai... Jie įvairiai nuvažiuodavo.
Kiekviena diena - eksperimentas.
Tikrai ... Neįsivaizduojat.
Jėzau, koks vėjas.
Tik to betrūko.
Nežinau, ką darysim.
Dabar jau pradedu galvoti, kad... Nemanau, kad man pavyks.
Pasislėpkime už „Sprinter“ autobusiuko.
- Gerai, Evanai? - Taip. Gerai.
Vyrukai - tiesiai už jūsų,
tad jokiu būdu nestabdykite.
Jie labai arti, tiesiai už jūsų.
Pažiūrėkit. Labai pavojinga.
Vos keliasdešimt centimetrų nuo buferio, kad pasipriešinimas būtų mažesnis.
Paprašėme, kad autobusiukas jokiu būdu nestabdytų.
Tikra beprotybė.
- Visiška beprotybė! - Beprotybė! Ką mes darom?
Evanas tikrai važiuoja vos už 15 cm nuo galinio buferio,
tad važiuokite labai tolygiai.
Įjungėme pastovaus greičio palaikymą, nestabdysim.
Taigi, vyručiai rieda paskui „Sprinter“ autobusiuką.
O Rasas dar sumažina vėjo pasipriešinimą iš kairės.
Tarsi važiuotume sūkuryje. Jokio vėjo.
Jau kurį laiką rodo, kad nuvažiuosiu 22 km.
Pas mane rodo... Taip, 26 km. Vadinasi, padeda.
Padeda. O kiek liko važiuoti?
- 12. - Vadinasi, pavyks.
- Šaunuolis. - Gal ir nuvažiuosime.
Įtemptas būdas keliauti, bet ką padarysi.
Kol nereikia stabdyti, viskas gerai.
Mums pavyko.
SAN ANTONIO DE LOS KOBRESAS ARGENTINA
San Antonijo de los Kobrese praleisime paskutinę naktį Argentinoje,
tai - viename aukščiausių taškų įsikūręs miestas.
Pradedu stipriai jausti aukštį.
Ką gi. Pavyko.
Kol važiavome už „Sprinterio“, baterija sėdo labai mažai.
Labai mažai. Viskas dėl vėjo pasipriešinimo.
Ėmė šiek tiek skaudėti galvą dėl aukščio.
Teilorui bloga.
Kylant į kalną,
raudonųjų kraujo kūnelių koncentracija kraujyje sumažėja.
MAKSAS VIETOS PRODIUSERIS
Tad į smegenis patenka mažiau deguonies.
Tranquilo.
Važiavome čia,
buvo tikrai šalta.
Aš tarsi...
susiriečiau, kad sušilčiau ir...
pajaučiau, kaip viduryje, o paskui dešinėje...
Nusiramink.
Ramiai. Esta todo bien.
Teiloras prastai jaučiasi.
Gal vertėtų jį tiesiog apkabinti?
- Ir pasakyti, kad viskas bus gerai? - Taip.
Vaje, kaip gaila.
Jei būtų reikėję pastatyti pinigų ir spėti, kas neperneš aukščio,
- už tave nebūčiau statęs. - Žinau.
- Apgailestauju, bičiuli. - Kaip kvaila.
- Koks siaubas. - Jam viskas gerai? Nes...
Kenčiant nuo kalnų ligos, geriausia atsilošti ir atsiremti.
- Taip. - Atsilenk.
Gerai.
Tau viskas gerai, bičiuli. Nesijaudink.
Mums tavęs trūks, Teilorai.
Sėkmės, pasimatysim po kelių dienų.
Jis jautėsi tikrai blogai, taip blogai, jog nebegalėjo važiuoti.
Kalnų liga labai sekina.
Nieko nepadarysi. Turi važiuoti žemiau.
Jis... Susitiksime su juo Bolivijoje.
Tikrai labai trūksta oro. Jaučiuosi apdujęs.
Gerai.
Viskas man gerai.
Nieko sau, gerai varo, ką?
Juk jie - mokiniai.
Mūsų laukia debesų traukinys
O aš neturiu...
Kaip sunku kvėpuoti prie debesų traukinio
Stovime aukštai su apelsinu
Norit pamatyti triuką?
- Štai. - Pasiruošę?
- Pirmyn, Čarli. - Galiu nualpti,
nes esame dideliame aukštyje.
Nea.
O moki su kita ranka, Čarli?
Tu tuoj nualpsi. Gerai buvo.
- Beveik gerai. - Bus galima sustabdyti kadrą.
- Oras pernelyg išretėjęs. - Pamėgink su kita ranka, nes...
Štai. Atsisėsk ir atsipalaiduok.
Jis vadinamas Debesų traukiniu, nes važiuoja taip aukštai,
jog pakyla virš debesų.
- Teisingai. - Kokie 3,2 km, manau.
- Jie jį pastatė maždaug 1920 metais. - Taip.
Statybos užtruko gal 30 metų.
Žiūrėkit, koks tarpeklis. Pažiūrėkit žemyn.
Dieve mano! Pažiūrėkit! Siaubingai aukštai.
Man tikrai svaigsta galva.
Gerai, susiimk.
Man labai patinka. Labai!
Radau...
VAIZDO DIENORAŠTIS
...lako valiklio ir vatos.
Esu pasiruošęs atsisveikinti.
Vaikams dar nesakiau, bet...
Džemiana ir Anuke, atleiskit, bet mėlynų nagų šįvakar neliks.
Laukia svarbi diena. Daugiau nei 320 km.
Važiuojame prie Čilės sienos ir kilsime aukštyn.
Laukia didelis pakilimas - į 4 km aukštį.
Dabar esame prie...
Esame... Reikia pakilti dar 700 metrų.
Popiet ims kilti vėjas.
- Aišku. - O jis labai stiprus.
Tokiame aukštyje temperatūra nukris dešimt ar penkiolika laipsnių.
Pažvelkit.
Jie sprendžia tas pačias problemas,
tik su dviračiais.
Dėl to siaubingo vėjo.
Jie važiuoja į lenktynes. Žiūrėk. „MTB Adventure Salta“.
„Adventure Salta“.
Nuostabu.
Taigi, kylame vis aukštyn.
Labai nelygus žvyrkelis... ilgą atstumą.
Jei dar pūs stiprus vėjas,
žinoma, gali nutikti taip, kad pritrūksim energijos.
Ir jei motociklai išsikraus mums dar nepasiekus Čilės sienos,
turėsim bėdos.
Todėl kildami į kalną su motociklais turime elgtis švelniai.
Kuo švelniau.
Čile, mes atvažiuojam.
- Žiūrėk, kur važiuosim. - Aukštyn ir aukštyn.
- Koks nelygus kelias. - Ką gi.
Visi sunkiai važiuojantys motociklininkai pasaulyje, vienykitės.
Įskaitant du vyrukus, kopiančius į Andus.
Į Andų viršūnes.
Pažvelk į tas dulkes.
Nuostabu.
- Koks gražus vaizdas. - Stulbinantis, tiesa?
Vienas geriausių kelių.
- Argentinos aukštumos. Dieve mano. - Argentinos aukštumos.
- Sustokim. - Taip.
Tikrai neįtikėtina.
Įspūdinga. Ir mes dar kilsim aukštyn ir aukštyn.
Vos nenukritau nuo motociklo.
Nėra abejonių, kad tai - vienas atokiausių kampelių
Anduose.
Manau, kad šis pasienio punktas - vienoje aukščiausių vietų pasaulyje.
PASIENIO PUNKTAS
Vandenyje yra ledo. Truputį pašalo.
Tikrai labai, labai šalta. Labai šalta.
Evanai, kas čia?
Važiavome pro šalį ir... ir užuodėme sierą.
Pagalvojau, kad jis gali būti šiltas, taip ir yra.
Karšta versmė.
- Nieko sau! Pats pažiūrėk. - Jis tikrai šiltas?
Noriu pasakyti, labai šiltas, šiltesnis nei turėtų būti.
O, taip. Tikrai šiltas.
- Nuostabu, tiesa? - Taip, kietai.
Tiesiai iš žemės.
Dievulėliau. Kaip sunku kvėpuoti, ką?
Taip, 4,5 km, jau tuoj pakilsime virš 4,5 km.
- Dabar esame kokių 4,3 km aukštyje. - Taip.
Taip.
Taip. Nemanau, kad tai - gera mintis.
Kelias taip gražiai išraižytas tarp kalvų.
Pažiūrėk. Grožis.
Vos nenukritau.
- Taip. - Taip. Vos nenuslydo priekinis ratas.
Tačiau tas kelias labai smagus.
- Žinau. Nuostabus, tiesa? - Taip.
O mes gerai važiuojame?
Čia - pavadinimas... Pasienio punkto pavadinimas.
Teisingai? „Paso Internacional de Sico“.
- Nebent jie visi taip vadinasi. - Taip.
Bet šitas...
Juokinga, kad čia parašyta „Paso de Sico“ 51-ajame kelyje.
O mes ir norime juo važiuoti, 51-uoju.
Mums taip sakė. Bet šitas...
rašo, kad 51-as kelias yra ten.
Paso Internacional de Sico. Ten ar ten?
- Šitas. - Ten?
- 51-as kelias. - Paso Internacional de Sico.
Ten? Ne tas kelias.
- Ne. - Ne šitas. Gerai. Gracias.
Manai, jie visi vadinasi „Paso Internacional de Sico“?
Taip, manau. Taip.
Gerai. Vadinasi, tai nėra nuoroda
į pasienio punktą.
- Hola. - Hola.
Labai gerai.
Gal žinote, į kurią pusę pasienio punktas?
Nežinau. Į kurią norite.
- Gerai.Gracias. - Gerai.
- Jaučiu, kad šitas kelias. - Gerai, štai.
Gerai. Na, pirmyn.
Nežinau, ar važiuojame teisingu keliu
Mane kankina bloga nuojauta
Aš jau nebežinau.
Ką gi.
Tačiau tokį kelią tikrai verta pamatyti.
Bent jau žinotume, kad tai - tikrai tas kelias.
- Tada labiau pasidžiaugtume. - Žinau.
Jaučiu,
kad čia pravažiuoja labai nedaug žmonių.
Nematau jokių pasienio ženklų.
Aplink - nė gyvos dvasios.
Manau, kad pasienio punktas - ten, tik jame nieko nėra.
Taip.
Jei mes jį pravažiuosime, ir jame nieko nebus...
Taip.
Kažką matau kelyje.
Ten operatorius?
Ne, tik kelio ženklas.
Gal ten, dešinėje, kur tie visi pastatai.
- Matai? Ten pastatai ar sniegas? - Taip.
- Gali būti ten. - Taip, turbūt.
Po galais.
- Rodos, matau žmones. - Rodos, matau žmones.
- Tikiuosi, ten - mūsiškiai. - Taip.
Nebent nuvažiavę rasime nepažįstamus žmones.
- Matau trikojį. - Taip.
Taip, ten - mūsiškiai.
Dar niekad taip nesidžiaugiau, pamatęs žmones.
Sveiki, žmonės.
Hola.
Viskas. Pasienio punktas.
ARGENTINA - ČILĖ PASIENIO PUNKTAS
Šitaip ilgai važiuoji.
Nieko nesimato, ir pradedi galvoti:
- „Gal kažkas tempia kelią?“ - Taip.
Kažkas jį tempia?
Kažkaip panašiai.
Tada pagalvoji: „Palauk minutėlę. Sustok.“
Varge.
Kas turi žemės riešutų maišelį? Nagi.
Štai ką valgai kalnuose.
Prašau, pone. Prašau.
Gal duotumėte ir man? Ačiū.
Jei galėčiau patarti keliautojams, kurie žiūri šį serialą,
tai pasakyčiau, kad prieš išvykdami į tokią kelionę
jie turėtų mintinai išmokti paso numerį.
Sutaupytumėt daug... Ar aš tą padariau? Ne.
Kaip ir išmokti kieno nors telefono numerį? Taip.
Turėdami išmaniuosius telefonus, mes tą darome? Ne.
Rašau tik tai, ką žinau.
Mano pavardė - Makgregoras,
iš Makgregorų giminės.
Mano vardas - Evanas.
Tautybė, amerikietis.
Visi škotai dabar labai supyko.
„Tai jau Škotija jam per prasta?“
Iš kur jūs?
- Iš Brazilijos. - Brazilijos?
Jis nuvažiavo 9 000 km.
Daug.
CHOSĖ KELIAUTOJAS
- Daug. - Per metus ir tris mėnesius.
- Metus ir tris mėnesius? - Si.
Jis pats juos pagamina ir parduoda pakeliui.
Sutarta?
Gražu, tiesa?
Jis pagamino šį mažulytį dviratuką, ir aš papuošiau juo savo motociklą.
Išvykstame iš Argentinos, liūdna, bet ir malonu,
malonu, nes keliaujame toliau.
Bet liūdna, nes Argentina - nuostabi šalis.
Buvo labai smagu ją aplankyti.
Žmonės - nuostabūs ir draugiški,
tad išvažiuoti iš jos tikrai liūdna.
Bet mes jau pravažiavome pusę Pietų Amerikos,
ir tai - puiku.
Važiuojame per Atakamos dykumą
į San Pedro de Atakamos miestą -
paskutinį Čilėje, prieš kirsdami Bolivijos sieną.
Dirvožemis čia panašus į randamą Marse.
NASA naudoja šią teritoriją ateities misijų prietaisams tikrinti,
įsivaizduojate? Jėga.
ATAKAMOS DRUSKOŽEMIS ČILĖ
- Kaip sekasi? - Saturnino.
- Evanas. Malonu susipažinti, Saturnino. - Hola.
- Saturnino. - Koks gražus vardas.
Gal papasakotumėte apie druskos kasyklą,
nes mes nieko nežinome.
Kasti druską šioje vietoje visuomet buvo sunku,
nes žemė - labai kieta.
Reikia labai giliai kasti,
kad rastum druskų kristalų.
Skaidrių kristalų.
Nes dauguma jų - neskaidrūs.
Jie daug kasa, kasa giliai, kad iškastų šitą kristalų bloką
ir išgautų skaidrią druską maistui.
O kokia šio autobuso istorija?
Šiuo autobusu buvo atvežami darbininkai, šachtininkai...
į druskų kasyklą...
- Taip. - ...ir jie čia likdavo.
Juos atveždavo, ir jie miegodavo autobuse?
- Taip. - Ne todėl, kad jis negalėtų
išvažiuoti, bet palikdavo autobusą, kad jie...
Taip. Ir jie toliau gyvena.
Kadangi šis įstrigo, jie panaudojo jį kaip namelį.
- Taip. - Jis liko čia visiems laikams
ir baigia visai surūdyti.
Noriu apžiūrėti autobusą.
Nuostabu. Galima rasti seną autobusą.
Smagu rasti seną autobusą. Neįsivaizduoju, kaip jis čia atsidūrė.
- Įsivaizduok, kaip jį čia atvairuoti. - Na...
Na, nenuostabu...
Matai, kas nutiko. Atvažiavo ir sugedo. Viskas.
Būtinai turime palikti savo žymę ant šio autobuso.
„LONG WAY UP!“
Aš manau, reikia nupiešti pimpalą ir kiaušus...
- Gerai. - ...nes nematau, kad būtų.
Visur, kur tik lankėmės, matėme grafičius su...
Bet dažniausiai, na...
Tai būna pimpalai ir kiaušai, tiesa? Visada.
O čia nemačiau, tad ištaisėme situaciją.
Nieko sau. Žiūrėk, kiek jų daug. Žiūrėk, matai?
- Taip. Geras skonis. - Įdomu, kiek žmonių...
- Tai darė? - Būtent.
Nesakyk taip.
Nieko sau, žiūrėk. Visur - druska.
Koks grožis. Kokie krašteliai.
Štai. Nenoriu per daug paimti.
- Užteks visiems. - Nieko sau.
- Ir koks skonis? - Ką?
- Druskos. - Negali būti!
- Taip. Tikrai sūru. - Dieve!
Štai, druskytė.
Užsibarstysiu per pusryčius ant kiaušinio.
Manau, jog šiose kelionėse man labiausiai patinka
būti tose didžiulėse atvirose vietose.
Šiuolaikiniame pasaulyje retai gali sau tą leisti.
Vakar kažkaip sakei, kad pasijaučiame menki.
Manau, tai - tiesa...
- Taip, tikrai. - ...tik tu, ir pasaulis.
Suvoki jo grožį ir platybes.
SAN PEDRO DE ATAKAMA ČILĖ
Truputį baisu.
Tavo ūsai gana... Dabar truputį ilgesni.
Šita man labai patinka.
Dabar reikėtų skudučių.
- Panaši į nepalietišką, tiesa? - Kaip gražu. Taip.
- Gracias. - Gracias.
Nevyniokit. Aš iškart užsidėsiu.
- Jai patinka. - Jai patinka, taip.
- Jai patinka. - Nors, pasakysiu, jaučiuosi...
Tiesiog stengiuosi pritapti.
- Hola. - Hola.
Manau, ji juokėsi iš mano kepurės, ane?
Kai kurie žmonės nekenčia kepurių.
Evanas sugalvojo pagražinti Klaudijaus motociklą,
tad nupirko šituos.
Papuošim.
Turime pagalvoti... Apsuksiu juos apie priekinę lempą.
Čia? Taip galima?
- Gal tik... - Pritvirtink su laidu.
Pritvirtink su laidu. Tiesą sakant, gerai.
- Gal turi žirkles? - Taip.
Gerai. Ant jo naujųjų šakių.
Nors visai neblogai.
- Gerai atrodo. - Spalvingesnis.
Bus labai smagu paskui jį važiuoti.
Pralėksiu pro muitinę prie Bolivijos sienos su jais.
Turėtų suveikti.
Dieve mano, štai. Netrukus būsime Bolivijoje.
Prisirengiau per daug drabužių. Per daug sluoksnių.
Galvojau, kad bus šalta.
Gal taip ir bus, kai išvažiuosime į didesnį kelią.
Tačiau dabar prakaituoju kaip šeškas.
Štai. Priekyje - tas vulkanas.
Šiame kalvagūbryje yra gal septyni vulkanai.
Važiuosime aukštyn, aplink, už to vulkano, į Boliviją.
Nekantrauju ten nuvažiuoti. Tikrai, labai.
- Alio? - Štai kur tu, Čarli.
Alio! Pamiršau įsijungti.
Pasakiau namiškiams,
kaip džiaugiuosi, kad važiuosiu už to vulkano į Boliviją!
Taip, bet truputį liūdna išvažiuoti iš Argentinos ir Čilės.
Man abi šalys tikrai labai patiko.
Nors jos - šalia viena kitos, tačiau yra be galo skirtingos.
Buvo neįtikėtina.
Čia - Čilės siena.
ČILĖ
- Gerai jaučiatės? - Kaip jūs?
Gerai. Jūsų aukštis, rodos neveikia.
HIDAJA VIETOS PRODIUSERĖ
- Kodėl? Čia - aukščiausias taškas? - Vienas iš aukščiausių.
Esame 4,7 km virš jūros lygio.
- 4,7 km? - Taip.
Vienas aukščiausių taškų, taip.
- Gerai jautiesi? - Taip, o ką?
- Čia - aukščiausias taškas. - Tikrai?
- Taip, vienas aukščiausių taškų. - 4,7 km.
4,7 km? Galvojau, tik 2,2 km.
Čia - San Pedro de Atakama.
Dabar tai jau šūdinai jaučiuosi.
Dieve mano! Iškviesiu gydytoją.
Palauk sekundėlę.
- Kvėpuok! - Gaivinkite mane burna į burną.
Ne, ne Deivas. Aš sveikas.
Man viskas gerai.
- Dieve. - Kaip tavo...
Tik pamačiau prieš saulę, kad Deivas lenkiasi prie manęs, iškišęs liežuvį.
Kaip dabar jautiesi?
Bėda ta, kad mūsų dokumentus nuolat supainioja,
nes dažniausiai būname šalia.
Tad padaviau tam ponui Čarlio dokumentus.
Atsisveikinkime su Maksu. Noriu su juo atsisveikinti.
O, ne, Maksai! Juokauju, noriu...
Negaliu atsisveikinti. Nenoriu atsisveikinti.
Negaliu pasakyti „viso gero“, tad pasakysiu au revoir.
Ne, šito irgi negaliu pasakyti.
Jūs...
Nežinau. Man plyšta širdis, kad turiu jus palikti,
nes, rodos, praleidau su jumis ištisus metus.
Tikrai labai sunku palikti šeimą.
Taip, bičiuli.
Labai džiaugiuosi, kad susipažinome. Tik tiek. Taip.
Gerai pasakei, bičiuli. Labai gerai. Sėkmės. Šaunuolis.
Viskas.
Argentina ir Čilė per penkias savaites. Ilgai užtrukome.
- Buvo nuostabu. Netrukus pasimatysim. - Iki, bičiuliai.
- Sėkmės, Maksai. - Atleisk, Evanai.
Gerai. Viskas... Oficialiai išvažiavome iš Čilės.
Važiuojame per žemę, kuri nepriklauso niekam.
Netrukus Bolivijos pareigūnai patikrins mūsų pasus.
Kelias ateinančias dienas, manau, bus sunku.
Kokia graži jų vėliava. Bolivijos vėliava labai kieta.
- Graži vėliava. - Taip.
ČILĖ - BOLIVIJA PASIENIO PUNKTAS
Žiūrėk, džiovinta mėsa. Kabo po skalbimo.
Šviežutėlė. Nuostabu.
- Dokumentai? - Si.
Pasų kopijos?
O kam? Jis - britas.
Ne, jis - amerikietis.
Reikia paso kopijos?
- Turite savo JK pasą? - Taip.
Galite jį panaudoti.
- Kodėl? - Nes su šituo jums reikės vizos.
- Gerai. - Jis turi du pasus.
Nesvarbu, kad išvažiavau iš šalies su kitu pasu?
Ne, nesvarbu. A?
Čilės antspaudas - ant šio paso.
Bet įvažiuoti jis gali su šituo, teisingai?
Ne.
Neturime dokumentų jo vizai.
Tad jis negali...
- Taip, gali. - Ne.
Dabar tai įdomu.
Įvažiavau su savo amerikietišku pasu, o jam reikia vizos.
Su kokiu pareigūnu galėtume pasikalbėti?
Išjunkite kamerą, nes čia negalima filmuoti.
Galite išjungti kamerą?
Jį turbūt suėmė. Mačiau ten kalėjimą.
Kirtome daugybę sienų,
ir per „Long Way Round“, ir „Long Way Down“, ir dabar - per „Long Way Up“.
Tačiau kaskart atvykus į pasienio punktą,
neįsivaizduoji, kas laukia.
Tu įvažiavai su savo amerikietišku pasu, tiesa?
Visą laiką važiavau su savo amerikietišku pasu.
Ir jei įvažiuodamas į šalį gauni antspaudą,
išvažiuodamas irgi turi jį gauti.
Antraip bus neaišku, kur... kaip patekau į šalį.
Tad tą ir padariau.
Bet amerikietiškam pasui reikėtų vizos įvažiuojant į Boliviją.
Neturiu Bolivijos vizos.
Taip, už Evaną Makregorą reikia sumokėti 160 žalių.
Evanai, prašau.
Jau girdėjau, 160 žalių už Evaną Makgregorą.
Nežinau. Mums liepė važiuoti.
- Taip. - Na, bet viskas sutvarkyta.
Nusipirkome vizą, tad dabar esu Bolivijoje legaliai.
SILOLIO DYKUMA BOLIVIJA
Bolivija, štai ir mes.
Su gražiu ežeru, su flamingais.
Dieve mano! Koks grožis.
Nuostabu. Kokios spalvos.
Raudona ir žalia.
O štai ten - geltona ir oranžinė.
Kas čia?
Gal Omaras Šarifas atjoja ant savo kupranugario?
Ar ten tik kelio ženklas?
Dieve mano!
Tiesiog visiškai... Dulkių dvasia.
Viskas gerai?
Mano nosis pilna smėlio.
Pažvelkit.
Dabar keliaujame į Silolio dykumą,
šio vulkaninio gamtovaizdžio centre.
Bet čia nėra kelių. Tik tokios provėžos.
Manau, važiuoti bus sunkoka.
Koks nelygus kelias.
Kelias nelygus, o smėlis minkštas ir...
Sunku važiuoti.
Tarsi įstrigau juostoje.
Pamatai lygesnį plotą, nori link ten pasukti, bet...
įstringi už tų žvyro provėžų ir...
Bijai, kad jei pamėginsi jas pravažiuoti...
Jos tave išspjaus.
Tikrai labai nelygu. Provėžos labai gilios.
Liko 140 km...
Iki mūsų nakvynės vietos.
Štai.
Čia - tikras siaubas.
Dieve mano!
Siaubinga.
Reikia ieškoti lygesnių plotų,
antraip bus galas.
Dieve. Mano rankos taip pavargo.
Blogai.
Dievulėliau. Tie keliai galėtų būti truputį...
Aš tuoj nukrisiu!
Viskas gerai? Sveikas?
Taip, sveikas.
Man pasisekė. Mėginau pervažiuoti purų kraštą.
Tad mane užnešė ant puraus smėlio ir...
- Svarbu, kad nesusižeidei. - Ne. Viskas gerai.
Taip. Pastaruoju metu labai bijau nukristi.
- Viskas gerai? - Taip, ne. Na...
Taip, ne. Žinoma. Labai daug apie tai galvoju.
Nesakiau tau apie tai, nes...
Nenoriu sakyti, bet tikrai galvoju apie tai.
Tai - tikrai pavojinga.
Manau, esi labai drąsus, jei leisi man tai pasakyti.
Truputį sunkiau, nei galvojome, bet nuvažiuosim.
- Ten tau viskas gerai? - Taip, tik važiuoju zigzagais.
Gal sustokime čia?
Man baisu, kai mano motociklas smėlyje tampa toks nestabilus.
Bijau, kad susižeisiu.
Ir važiuoju paskui Čarlį, kurio visos kojos - sulaužytos,
ir bijau dėl jo, kai pamatau, kad jo motociklą sumėto.
Tikrai bijau. Nenoriu, kad kas susižeistų.
Nenoriu, kad kas susižeistų. Taigi, visa tai...
dėl šio ryto kelionės.
Manau, mes visi to nesitikėjome.
Ir buvo sunku. O mes juokėmės.
- Na, mes... - Mes daug juokėmės.
Mes mokame vienas kitą palaikyti.
Gražu tai, jog mes...
Kai sunku, tai neretai būna mūsų gražiausios akimirkos.
TERMAS DE POLQUES BOLIVIJA
- Turiu užeiti. - Noriu užeiti kartu.
Galime juos pakalbinti, paklausti, iš kur jie.
Jie - iš Vokietijos, Austrijos, visi kalba angliškai.
Jėzau, ačiū Dievui, kad nejaučiate kvapo. Jėzau Mari...
Dieve mano!
- Taip, suprantu. - Dieve mano! Kaip gera!
- Jūs važiuojate dviračiais? - Taip.
- Jie - dviratininkai. - Vaje, fantastika.
Kada pradėjote kelionę?
- Įvairiai. - Įvairiai.
- Aš važiuoju iš Aliaskos. - Tiesą sakant, mes visi...
- Taip. - Prieš septynis mėnesius.
- Septynis mėnesius? - Septyniolika mėnesių.
- Ilgokas kelias, bičiuli. - Nieko sau.
O jūs?
Važiuoju iš Kartagenos Kolumbijoje jau septynis mėnesius.
- Santa Kruso, prieš 4 savaites. - Prieš keturias savaites.
- Su dviračiu - sunku. - Taip.
- Sunku. - Labai nelygus kelias?
- Taip, kartais. - Daug smėlio.
- Kaip skalbimo lenta. - Daug smėlio, kartais statu.
Aukštis irgi duoda savo.
- Deguonies - dvigubai mažiau. - Taip.
Paskutinį mėnesį beveik visą laiką praleidau 4 km aukštyje.
Pavyzdžiui, Altiplane Bolivijoje ir Peru.
Pietinė pusė - sąlyginai aukšta. Tad aš gana...
Bet būsi kaip Arnoldas Švarcnegeris.
Kai tiek ilgai minsit, pamatysit, kad važiuojat vis greičiau ir greičiau.
Parodykit savo rankas.
Gal galėtumėt parodyti rankas?
- Taip. - Kiek laiko jau esate čia?
- Vieną valandą. - 45 minutes.
- Tikrai? - Manau, kad valandą.
Turime keliauti toliau, nes čia labai greitai temsta.
Koks planas? Ką darysim? Nieko gero nebus, ar ne?
- Taip, visiškai. - Mes... Dabar - 5.05 val.
Liko pusantros valandos iki kitos pastogės...
- Taip. Gerai. - ...iki Raudonosios lagūnos.
MAKSIMAS VIETOS PRODIUSERIS
Ir dar valanda iki viešbučio, kuriame planavome apsistoti.
Jie sakė, kad keliai bus kiek geresni, taip jie mano. Ne?
- Jie dar nevažiavo tuo keliu?
- Ne. - Tad jie nežino. Gerai pastebėta.
Jie nežino, ką sako.
Taip. Jie nesupranta, ką kalba.
Teritorija, į kurią dabar įvažiuosime, bus galbūt nuošaliausia
ir viena nykiausių, kurioje jums teks važiuoti.
Ir kai sakau „nuošali“, tą ir turiu galvoje.
Ten negyvena absoliučiai niekas.
Suprantat, išvažiuoti bus labai sunku.
Nieko sau. Pažiūrėkit.
Patikrinsime ištvermingumą. Kova dėl gyvybės.
Mes nusprendėme tą padaryti, tad turime padaryti.
Kai ten nuvažiuosime, tikrai bus tamsu.
O važiuoti tamsoje bus gana pavojinga. Be to...
siaubingai šalta.
Vos tik saulė nusileidžia, temperatūra nukrenta.
Dieve mano. Tai...
labai vargina.
Jei važiuosime iki galo, turiu persirengti.
Mano kojinės šlapios.
Ne, nieko nebus. Nemanau, kad nuvažiuosime iki galo.
Na, jei nenuvažiuosime... Jei neturime, kur nakvoti...
Taip.
...tuomet gali tekti tą daryti.
Tik sakau, kad turiu persirengti.
Nejaučiu nei rankų, nei kojų pirštų.
Važiuojame į Raudonąją lagūną.
O ne ten turime likti nakvynei? Nežinau, kas tai.
Ten viešbutis su sienomis ar trobelės?
Kažkas man sakė, kad trobelės - nešildomos.
Miegosime su antklodėmis. Ir viskas.
Nežinau.
Nežinome, ar ten galėsime įkrauti,
nes „Rivian“ automobilius jau reikia pakrauti.
Kairėje matau šviesą.
Jei yra šviesa, vadinasi, yra elektra.
Jei yra elektra, gali būti ir šildymas.
Jei yra šildymas, gali būti ir maisto.
KOLORADOS LAGŪNA BOLIVIJA
- Liksim čia. Taip. - Liekam čia.
Bet turime įkrauti automobilius, tiesa?
Verčiau važiuokime į viešbutį.
Nes turime per naktį įkrauti automobilius.
Antraip rytoj apskritai niekur nenuvažiuosim.
Jei mes važiuosime, o visi kiti liks čia...
Taip, važiuotų tik du džipai.
„Rivian“ automobiliai tegul važiuoja į viešbutį įsikrauti per naktį.
Taip.
Hola.
Jėzau, kaip džiaugiuosi.
Tai... Tai - tas...
tas jausmas, kai tu...
kai sutemsta, kai šalta, tad...
trokšti pastogės, suprantat.
Kaip kokie senovės keliautojai. Kažkas...
Tarsi prisiliestum prie senovinio gyvenimo būdo.
Trokšti kur nors padėti galvą nakčiai,
pasislėpti nuo vėjo ir šalčio.
Ir...
Nuostabu. Tikrai.
Mes keliausim toliau, nes mūsų baterijos - didžiulės,
tad jei jų nepakrausim, įstrigsim
- kokioms 24-oms valandoms. - Gerai.
Ne pasaulio pabaiga, bet galime tą padaryti.
Tad sugalvojome, kad pamėginsime...
Nė nežinau, ar užteks energijos ten nuvažiuoti... pamėginti nuvažiuoti.
Du „Rivian“ ir „Sprinter“ autobusiukas važiuos paskui „Land Cruiser“ automobilį.
Mes važiuosim... Bus sunku, bet iki viešbučio - valanda kelio.
Kaip juokinga. Vis kartojam, kad naktimis nebevažiuosim.
Ir jau kitą dieną...
važiuojame naktį.
Mano automobilyje liko 25 %.
Bet Deivo automobilyje teliko gal 7 ar 8 %.
Ir greitai mažėja. Turbūt dėl temperatūros lauke.
Tad labai neaišku, ar nuvažiuosime.
O provėžos labai didelės, kur bevažiuotum.
Todėl važiuoji ne ten, kur nori,
o provėžomis, bet šalia - uola.
Jei ir toliau taip greitai išsikrovinės, mes nenuvažiuosim.
Bet, manau, tiesiog važiuokime...
Važiuokime į priekį.
Jėzau, pakaba.
Girdit, kaip braižosi?
Ratas trinasi, ir didelė tamsi... Atsargiai!
Išvertė Akvilė Katilienė