Mēs nobrauksim 21 000 km cauri 13 valstīm.
No Ušvajas cauri Argentīnai un Čīlei brauksim uz Atakamas tuksnesi,
tad dosimies uz Lapasu, šķērsosim Titikakas ezeru,
turpināsim ceļu gar Andiem uz Kolumbiju, tad pāri Panamai,
cauri Centrālamerikai un Meksikai un 100 dienas vēlāk nonāksim Losandželosā.
RASS MALKINS REŽISORS PRODUCENTS
Mēs puišiem iedosim videokameras,
un viņiem būs kameras ar mikrofoniem arī pie ķiverēm,
lai viņi braucot var filmēt paši.
Vai tas ir ceļš? Ak dievs!
DEIVIDS ALEKSEINIANS REŽISORS PRODUCENTS
Būs arī trešais motocikls,
ar to brauks operators Klaudio.
Turklāt mēs ar Rasu brauksim divos elektropikapos,
kopā ar mums būs operatori Džimijs,
Entonijs un Teilors, kuri palīdzēs arī ar loģistiku.
Mēs filmēsim puišus no mašīnām,
satiksimies ar viņiem pie robežām,
bet tā motociklisti brauks vieni paši.
KALČAKI IELEJA ARGENTĪNA
15 589 KM LĪDZ LOSANDŽELOSAI
Ļoti, ļoti skaista ainava.
Grūti to aprakstīt. Visur ir kaktusi.
Vesela sargkaktusu armija stāv šīs milzīgās ielejas malās.
Man tas patīk. Man patīk dabas māti redzēt šādu.
Garāmbraucot vērot zemes pārmaiņas.
Tas tiešām, tiešām mani aizkustina, un...
to es meklēju - justies tuvāk pasaulei, zemei.
Braucot ar pateicību novērtēt tās skaistumu.
Šodien jūtos enerģijas pilns.
Ak dievs, šajā ielejā tiešām ir superīgi skaisti.
Mēs braucam caur Kalčaki ieleju uz mūsu pēdējo robežu ar Čīli.
Un šī mums būs pirmā īstā ekstrēmā augstuma deva.
Tas ir iespaidīgi.
Reti gadās būt tik plašā vietā, ne?
Kalni šorīt bija spilgti sarkani,
un tad tiem priekšā - tumši zaļš kaktuss.
Burvīgi.
Un tā sajūta - ik rītu... Es nezinu, vai tev tā ir, Čārlij...
Ik rītu pamosties citā vietā.
Un dažreiz ir dīvaini... saproti, dīvaini sapņi.
Un dažreiz vienkārši nezini, kur esi.
Tu pamosties un domā: "Kur? Kas?"
Nu es tiešām bieži nezinu, kur esam.
Sveiks, jaukais suņuk.
Nu, nāc un sasveicinies! Jā, tu esi tik jauks.
Tev ir tik oranžas acis. Tavas acis ir tik spožas.
Jā, tas ir Klaudio. Viņam ir kamera.
Viss kārtībā.
Skat, cik daudz vistu!
Ak vai. Nedaudz skarbi, ne? Nedaudz brutāli.
Es nezinu... Es domāju, ka šis ceļojums mani dara...
Es nopietni, nopietni domāju kļūt par veģetārieti.
Es nezinu. Tik daudz gaļas, ko ēst.
Būtu jāēd...
Samazini gaļas ēšanu uz reizi vai divām nedēļā.
-Tas palīdzētu videi, ja visi tā darītu. -Jā.
Būtu jāaudzē mazāk govju un mazāk vistu,
un videi būtu mazāks slogs.
Jā, tie ir veģetārie. Šajos nav dzīvnieku izcelsmes produktu.
Sveiki, puiši!
Ak dievs. Skat, mūsu brazīliešu draugi. Sveiki!
-Hola, hola. -¿Cómo estás?
-Muy bien. -Muy bien.
Mēs gribētu pabraukt ar jums kopā.
ARNU UN ENRIKI PIEDZĪVOJUMU MEKLĒTĀJI
-Mēs varētu sekot... -Braucam kopā!
Mēs labprāt.
Te nu mēs esam. Mēs satikām senus draugus.
Burvīgo tēvu un dēlu, kuri veic lielo ceļojumu pa 40. lielceļu.
Braucam.
Ir tik jauki redzēt vabolīti. Man patīk Beetle. Tas ir lieliski.
Oho. Tā ir foršākā lieta pasaulē.
Smaidiet, vabolītes!
Kad es biju bērns, mammai ar tēti bija tādas trīs pēc kārtas.
-Trīs pēc kārtas? -Jā, 70. gados.
Viņiem bija sarkana, kad piedzima brālis,
balta un tad oranža. Un oranžo es atceros vislabāk.
Mēs katru vasaru braucām ceļojumā ar teltīm.
Mamma ar tēti brauca no Skotijas uz Franciju.
Tas bija lieliski.
Iespējams, tādēļ es tās tik ļoti mīlu,
jo tās man ļoti atgādina manu jaunību.
Atā, puiši! Bija jauki pabraukt kopā ar jums.
Hola. Sveiki, sveiki! ¿Cómo estás?
-Džimij, zini, ko man vajag? -Ko tev vajag?
Nagulakas noņēmēju.
Kāju nagiem?
Zilais ataug.
Zilais ataug, var redzēt ataugušo nagu līniju.
Man vairs nepatīk. Bet es gribētu vēlreiz nolakot.
Nē!
Es tēloju tajā filmā. Proti, es...
Nē!
Domā, kāds grib mani izjokot?
Es tēloju tajā filmā.
Man jāredz sevi, tik uz mirkli.
Saproti, gribu dzirdēt savu spāņu valodu.
Tur es spāniski teicu: "Aiziet, Džek!"
"Aiziet, Džek!"
-Vai... Jūen, vai tu neesi tajā filmā? -Esmu.
Es tēloju Elmontu, bruņinieku ar skaistiem matiem.
Es nezinu. Es neatceros, kur šajā sižeta brīdī es esmu.
Nu re.
-Es neesmu skatījies... -Reku tu esi!
Nu re.
Redzēji? Skaties!
-Tās ir beigas. -Ei, viss? Ļaunais uzveikts.
Lieliski. Uztaisīšu šeit tādu tetovējumu.
-Nu re. Gracias. -¡Gracias!
Tas bija smieklīgi.
Un tava spāņu valoda.
Spāņu valoda ir diezgan laba, jā. Apbrīnojami, cik daudz...
cik ātri aizmirstas, saproti, gadu laikā.
KALČAKI IELEJA
SANANTONIO DE LOS KOBRESA
GLIEMEŽVĀKU AIZA
Šī ir Gliemežvāku aiza.
Tās nosaukums ir tāds klinšu īpašo veidojumu dēļ.
Mēs apstāsimies pie dabiska amfiteātra, kas slavens ar savu akustiku.
Acīmredzot šurp nebrauc daudzi. Šī ir visai nezināma vieta.
Tā ka neviens par to nezina.
Oho, paskaties!
Vesels bars, vairāki autobusi.
Oho, tas ir...
kaut kas īpašs, ne?
Tas man atgādina kaut kādu... kaut kādu šokolādes kūku.
Daudzos kraukšķīgās šokolādes slāņus.
Un tad ir...
Un tad vidū ir plānas krēma kārtiņas.
Redzi? It kā kārtas.
Un viss ir it kā iespiedies, saproti?
Tas nedaudz... Biskvīts ir nedaudz mīksts.
Tas bērns sagāž tos visus.
Kāds veselu mūžību... mūžību tos licis.
-Viņam patīk tie pie malas. -Jā, tie skaistāk krīt.
Tie tālāk krīt.
-Lūdzu? -Jā?
-Tur... -Jā, protams.
Es aiziešu tur.
-Liels paldies. -Paskatieties, vai patīk.
-Liels paldies. -Paskatieties, es uztaisīšu vēl.
Skaisti!
-Es uztaisīju vairākas. Es nezinu. -Jūs esat...
Jūs protat... Paldies. Liels paldies.
-Lieliski. Labi. -Liels paldies.
Nē, nē. Bija prieks.
Mēs brauksim ar Mākoņu vilcienu.
To sauc par Mākoņu vilcienu tāpēc, ka zināmos apstākļos
vilciena brauciens sanāk virs mākoņiem.
Bet ir jāpaveicas, lai tā būtu.
Un nu mēs redzam, ka mākoņi ir mierīgi.
Tas mūs aizvedīs īsu gabalu turp un atpakaļ caur Andu augstāko daļu.
Tāpēc mēs ļoti ceram,
ka vilciens būs virs mākoņiem.
-Mēs esam diezgan augstu. -Zinu. 3600 metru.
Diezgan liels augstums, ne?
Jā. Labs augstums.
3600 metru, un mēs aizvien braucam augšup.
Kalni kļūst augstāki, ne? Te.
Augstāki un augstāki.
Noteikti nekad neesam bijuši tik augstu,
un var redzēt, tas atstāj iespaidu uz Teiloru.
Viņam sāk parādīties augstuma slimības pazīmes.
Nu mēs saskaramies ar īstiem apstākļiem.
Neviens nezina, kā augstums viņu iespaido, kamēr nav tur nonācis.
Ziniet, tas ir jocīgi. Dažiem - nekas, bet...
bet dažus tas iespaido ļoti smagi, tāpēc...
Šīsdienas mērķis ir tikai tikt līdz tam vilcienam.
Un es gaidu, kad varēšu pāris stundu sēdēt tajā vilcienā
un izbaudīt braucienu.
Kā tu teici, cik kilometru bija līdz vilcienam?
Jābrauc 32 km, un es varu nobraukt 34 km.
Ļoti tērējas akumulators.
Varam tikai zīlēt, vai izdosies.
Es braukšu lēnāk. Pārāk stāvs kalns.
Turklāt pretvējš.
Ziniet, te tiešām nav kur iet. Tas ir...
Tie ir lieli, tukši plašumi.
Te nevar nopirkt degvielu, uzlādēt močus.
Moču nobraukums bijis... Ziniet, tas bijis dažāds.
Te katra diena ir eksperiments.
Tas tiešām... Jums nav ne jausmas.
Vēji, Jēziņ.
To tik mums vajag.
Nezinu, kā mēs tiksim cauri.
Es šobrīd esmu... Es nedomāju, ka tikšu līdz galam.
Braucam aiz Sprinter busiņa.
-Ko saki, Jūen? -Jā. Labi.
Puiši ir tieši aiz tevis,
nekādā gadījumā nebremzē!
Viņi ir ļoti, ļoti tuvu aiz tevis.
Paskatieties. Tas ir tik bīstami!
30 cm no viņa aizmugurējā bufera, lai mazinātu vēja pretestību.
Mēs viņiem busiņā pateicām, lai nekādā gadījumā nebremzē.
Pilnīgs vājprāts.
-Pilnīgs vājprāts! -Vājprāts! Ko mēs darām?
Jūens ir burtiski 15 cm no tava aizmugurējā bufera,
tā ka brauc pilnīgi līgani!
Ieslēgta ātrumtures sistēma, nebremzējam.
Puiši dreifē aiz mūsu Sprinter busiņa.
Un Rass pat mazina vēja pretestību arī no kreisās puses.
Tas ir kā braukt virpulī. Nav vēja.
Man jau kādu laiku sola 22,5 km.
Man ir... Jā, 26 km. Tā ka izdodas.
Izdodas. Un cik kilometru jānobrauc?
-19. -Tad tas izdodas.
-Lieliski. -Tā mēs varētu tikt galā.
Šādā veidā braukt noteikti nav ļoti relaksējoši, bet jūs jau zināt.
Kamēr strauji nebremzē, mums viss labi.
Mēs tikām galā.
SANANTONIO DE LOS KOBRESA ARGENTĪNA
Sanantonio de los Kobresā pavadīsim pēdējo mūsu nakti Argentīnā,
un tā ir viena no pasaules augstākajām pilsētām.
Es tagad sāku tiešām just augstumu.
Nu tā. Nu, tas bija labi.
Kolīdz mēs braucām tuvu busiņam, solītais kilometru daudzums nemazinājās.
Vienkārši nemazinājās. Tas viss no vēja pretestības.
Augstuma dēļ ļoti sāka sāpēt galva.
Teiloram ir slikti.
Braucot kalnā,
samazinās sarkano asinsķermenīšu daudzums asinsritē.
MAKSS VIETĒJAIS PRODUCENTS
Tāpēc smadzenēs nonāk mazāk skābekļa.
Tranquilo.
Mēs braucām te augšā...
un bija ļoti auksts.
Un es it kā...
sasedzos, un man it kā kļuva silti un...
jutos labi, un tad tūlīt...
Atslābinies!
Atslābinies! Esta todo bien.
Teiloram nav labi.
Vai tu varētu, nu tu zini, varbūt viņu apkampt?
-Un pateikt, ka viss būs labi? -Jā.
Vecīt, man ļoti žēl.
Ja es būtu saderējis uz naudu, kuru piemeklēs augstuma slimība,
-tas nebūtu bijis tu. -Saprotu.
-Man žēl, draugs. -Tik stulbi.
-Tas ir šausmīgi. -Viņam ir labi? Jo...
Ja sajūt augstuma slimību, vislabāk ir doties atpakaļ lejā.
-Jā. -Atgriezties lejā.
Labi.
Tev viss būs kārtībā, vecīt. Neuztraucies!
Mums tevis trūks, Teilor.
Lai veicas! Tiksimies pēc dažām dienām.
Viņš izskatījās ļoti slikti un bija sadrūmis, ka nevar turpināt.
Bet, ja piedzīvo augstuma slimību, tas ļoti novājina.
Tur neko nevar darīt. Jābrauc atpakaļ lejā.
Viņš... Viņš mūs atkal sastaps Bolīvijā.
Ļoti retināts gaiss. Esmu nedaudz apreibis.
Labi.
Es darbojos automātiski.
Oho, vai viņi nav lieliski?
Proti, tie ir skolēni.
Stāvam mēs pie debesu vilciena
Un man nav...
Es nevaru īsti Pie debesu vilciena paelpot
Mēs ar manu apelsīnu esam tik augstu
Gatavi vecajam pūšanas trikam?
-Labi, sākam. -Gatavi?
-Pūt, Čārlij. -Es varētu atslēgties,
jo esam augstu.
Nē.
Vari ar otru roku, Čārlij?
Tu noģībsi. Tas bija labi.
-Gandrīz labi. -Var uztaisīt stingkadru.
-Pārāk retināts gaiss. -Pamēģini ar otru roku, jo...
Braucam. Sēdiet un atslābinieties!
To sauc par Mākoņu vilcienu, jo tas brauc tik augstu...
...ka mākoņi veidojas zemāk.
-Jā. -Šķiet, te ir kādi 3200 metri.
-Viņi sāka to būvēt ap 1920. gadu. -Jā.
Šķiet, pabeigšanai vajadzēja 30 gadus.
Paskatieties uz to aizu! Paskatieties uz to lejā!
Ak dievs! Paskatieties! Tiešām baisi augstu.
Man tiešām sareiba galva.
Labi, esi brašs, esi brašs!
Man tas patīk! Man patīk!
Es dabūju...
DIENASGRĀMATAS KAMERA
...nagulakas noņēmēju un vati.
Esmu gatavs turpināt.
Es vēl nepateicu meitām, bet...
Džamjana un Anuka, piedodiet, šovakar zilais tiks noņemts.
Būs gara diena. Jānobrauc vairāk nekā 300 km.
Mēs šķērsosim Čīles robežu un tad brauksim augstāk kalnos.
Tas ir krietni uz augšu, līdz 4000 metru augstumam.
Tagad mēs esam...
Mēs esam, nu... Mums jāuzbrauc vēl 700 metrus augstāk.
Katru dienu pēcpusdienā vējš vairāk pieņemsies spēkā.
-Labi. -Un tas būs ļoti spēcīgs.
Tajā augstumā temperatūra nokritīsies līdz -10, -15 grādiem.
Paskatieties uz tiem!
Tie puiši cīnās ar tiem pašiem apstākļiem, ar kuriem mēs,
bet braucot ar velosipēdiem.
Jo bija briesmīgs pretvējš.
Tas ir tūristu brauciens. Skat! Tas ir "MTB Adventure Salta".
Adventure Salta.
Tas ir apbrīnojami.
Mēs braucam tikai augstāk un augstāk.
Slikti grants ceļi jau... jau krietnu laiku.
Un, ja tur būs vējš,
tad mums, protams, varētu beigties akumulatora lādiņš.
Un, ja tas beigsies, pirms sasniegsim Čīles robežu,
mēs varētu būt ķezā.
Tāpēc, braucot augšup, mums jābūt prātīgiem.
Prātīgais augšupceļš.
Čīle, mēs braucam.
-Skat, kur mēs braucam! -Augšup vien.
-Bedres, bedres. -Nu labi.
Visas pasaules bezceļnieki, apvienojieties!
Tā divi čaļi dodas ar močiem augšā Andos.
Augšā Andos.
Skat kāda lejā dūmaka!
Apbrīnojami.
-Re, kāds skats! -Satriecošs, ne?
Šis ir viens no skaistajiem ceļiem.
-Argentīnas augstiene. Ak dievs. -Argentīnas augstiene.
-Apstāsimies! -Jā.
Oho. Tas tiešām ir kaut kas.
Skaisti. Un mēs tik turpināsim līkumot arvien augstāk un augstāk.
Gandrīz nometu moci.
Nav šaubu, ka šis ir viens no Andu nomaļākajiem nostūriem.
Un es domāju, tas ir viens no pasaules augstākajiem robežpunktiem.
ROBEŽPUNKTS
Ūdenī ir ledus. Nedaudz sasalis.
Ir ļoti, ļoti auksts. Tiešām auksts.
Nu, Jūen, kas tas ir?
Mēs braucām gar to, un... smaržoja pēc sēra.
Un man šķita, ka ūdens varētu būt silts. Un tas ir silts.
Acīmredzot karstais avots.
-Ak vai! Patausti! -Tiešām silts?
Jāsaka, nav ļoti silts, bet siltāks, nekā būtu jābūt.
O jā. Tiešām silts.
-Tas ir pārsteidzoši, ne? -Jā, forši.
Pa taisno no zemes.
Ak dievs. Grūti ievilkt elpu, ne?
Jā, te ir 4572 metri. Šķiet, drīz būsim 4572 metru augstumā.
-Tagad ir kaut kādi 4300. -Jā.
Jā.
Jā. Diez vai tā ir laba doma.
Tas ir tik skaisti, kā ceļš ir izbūvēts kalnā.
Paskaties! Satriecoši skaisti.
Gandrīz nogāzos.
-O jā. -Jā. Priekšējais ritenis paslīdēja.
Bet šis ceļš ir tik foršs.
-Jā. Satriecošs, vai ne? -Jā.
Vai mēs braucam pareizi?
Tā sauc... Tā sauc robežpunktu.
Vai ne? "Paso Internacional de Sico".
-Ja vien tos visus tā nesauc. -Jā.
Bet tur...
Bet jocīgi, jo tur rakstīts, ka Paso de Sico ir uz 51. ceļa.
Un mēs gribam braukt pa 51. ceļu.
Tā mums teica. Bet GPS...
saka, ka 51. ceļš ir uz turieni.
Paso Internacional de Sico. Pa šo vai to ceļu?
-Pa šo. -Pa šo?
-51. ceļš. -Paso Internacional de Sico.
Pa šo? Nevis pa to ceļu.
-Nē, nē, nē. -Nē, pa šo. Labi. Gracias.
Domā, visus sauc Paso Internacional de Sico?
Jā, es tā domāju. Jā.
Labi. Tātad tā nav norāde uz...
robežu.
-Hola. -Hola.
Ļoti labi.
Vai jūs zināt, uz kuru pusi ir robeža?
Es nezinu, kuru jūs gribat.
-Labi. Gracias. -Labi.
-Mana intuīcija saka, ka jābrauc tur. -Labi, braucam!
Labi. Nu tad braucam!
Es nezinu, vai mēs braucam pareizi
Man ir slikta priekšnojauta
Vai zini, es vairs nezinu.
Nu ko.
Nu, šis ceļš ir lielisks, vērts to redzēt.
Būtu vēl jaukāk, ja būtu pārliecība, ka tas ir pareizais.
-Varētu vairāk izbaudīt. -Tā ir.
Ir sajūta,
ka pa šo ceļu brauc ļoti maz cilvēku, zini.
Pašlaik nav nekādu pazīmju, ka būtu robeža.
Neredz nevienu dzīvu dvēseli.
Šķiet, tur ir robežpunkts, bet bez robežsargiem.
Jā.
Un, ja mēs to šķērsosim un tur neviena nebūs...
Jā.
Es kaut ko redzu uz ceļa.
Vai tas varētu būt filmētājs?
Nē, tā ir ceļazīme.
Varētu būt tur augšā pa labi, kur ir tās ēkas.
-Redzi? Tās ir ēkas vai sniegs? -O jā. Jā, jā, jā.
-Tas varētu būt tur. -Jā, iespējams, tur.
Velns un elle.
-Šķiet, es redzu cilvēkus. -Šķiet, es redzu cilvēkus.
-Ceru, ka tie ir mūsu cilvēki. -Jā.
Ja vien nebūs tā, ka aizbrauksim un tie būs pilnīgi svešinieki.
-Es redzu trijkāji. -Jā.
Jā, tie ir mūsējie.
Fū. Nekad nebiju tā priecājies ieraudzīt cilvēkus.
Sveiki, cilvēki!
Hola.
Esam klāt. Tā ir robeža.
ARGENTĪNA / ČĪLE ROBEŽPUNKTS
Mēs braucām šurp, jāsaka, veselu mūžību.
Un šī vieta nemaz nepietuvojās, un mēs sākām domāt:
-"Vai kāds kustina ceļu?" -Jā, jā, jā.
Vai kāds otrā galā dara tā?
Kaut kā tā.
Un tu saki: "Klau, pagaidi! Apstājies!"
Ak vai.
Kam ir zemesriekstu paciņa? Nu!
Augstumā tieši to vajag.
Lūdzu, ser! Lūdzu! Lūdzu!
Iedosiet, lūdzu, nedaudz? Paldies.
Man ir kāds padoms ceļotājiem, kuri skatās šo šovu...
kad brauksiet šādā ceļojumā...
iemācieties pirms izbraukšanas savas pases numuru.
Ietaupīs tik daudz... Vai es to izdarīju? Nē.
Vai tas ir tāpat kā iemācīties kāda tālruņa numuru? Jā.
Vai viedtālruņu dēļ mēs to vēl darām? Nē.
Es rakstu to, ko zinu.
Mani sauc Makgregors...
...no Makgregoru klana.
Mans vārds ir Jūens.
Tautība? Amerikānis.
Un visi skoti šajā brīdī uzsprāgst no dusmām.
"Skotija viņam nav gana laba?"
No kurienes tu esi?
-No Brazīlijas. -Brazīlijas?
Viņš ir nobraucis 9000 kilometru.
Tas ir daudz.
ŽUZĒ PIEDZĪVOJUMU MEKLĒTĀJS
-Tas ir daudz. -Gads un trīs mēneši.
-Gads un trīs mēneši? -Si.
Viņš laikam taisa tādus un pa ceļam pārdod.
Vienojušies?
Vai nav foršs?
Viņš uztaisījis velosipēdiņu, un es to pieliku sava moča priekšā.
Mēs braucam prom no Argentīnas, tas ir saldsērīgi.
Priecīgus dara tas, ka dodamies tālāk.
Bet bēdīgi ir tāpēc, ka Argentīna bija brīnišķīga.
Bija jauki apceļot tik burvīgu vietu.
Cilvēki bija brīnišķīgi un draudzīgi,
un ir skumji no tās braukt prom.
Bet, ja tā paskatās, esam jau šķērsojuši pusi Dienvidamerikas,
kas ir ļoti aizraujoši.
Mēs braucam pāri Atakamas tuksnesim
uz Sanpedro de Atakamu,
pēdējo Čīles pilsētu, pirms šķērsosim Bolīvijas robežu.
Šeit ņemtie zemes paraugi ir līdzīgi tiem, kuri paņemti uz Marsa.
NASA šo reģionu izmanto nākotnes misiju ierīču testēšanai.
Tu spēj iedomāties? Tik forši.
ATAKAMAS SĀLS LĪDZENUMS ČĪLE
-Sveicināts! -Saturnino.
-Jūens. Prieks iepazīties, Saturnino. -Hola.
-Saturnino. -Lielisks vārds.
Varbūt vari pastāstīt par sāls ieguvi,
jo mēs par to neko nezinām.
Iegūt sāli šajā vietā vienmēr bijis grūti,
jo šajā reģionā ir ļoti cieta augsne.
Tāpēc jārok vairāku metru dziļumā,
lai atrastu kristalizējušos sāls blokus.
Kristalizējušos un tīrus.
Jo pārsvarā sāls ir netīra.
Viņi raka ļoti dziļi, lai iegūtu kristāla blokus,
lai dabūtu ēst gatavošanai tīru sāli.
Kāds ir stāsts par šo autobusu?
Ar šo autobusu viņi veda strādniekus, kalnračus
uz sāls raktuvi...
-Skaidrs. -...un viņi te palika.
Viņus uzveda augšā, un viņi gulēja autobusā?
-Jā. -Bet ne tāpēc, ka netika prom,
bet viņi pameta autobusu, jo tā viņi...
Jā. Un turpināja tur dzīvot.
Netika prom un uzcēla patvērumu.
-Jā. -Bet tas te palicis uz mūžiem,
un tas kļūst arvien sagrabējušāks, ne?
Es gribētu veikt tālu ceļojumu autobusā.
Te ir burvīgi. Es varētu atrast kādu vecu autobusu.
Es gribētu atrast kādu vecu busu. Nespēju iedomāties, kā tas te nokļuva.
-Iedomājies - uzbraukt ar šo busu te. -Nu...
Nu, nav brīnums... Nav brīnums.
Tu redzi, kas notika. Viņi uzbrauca te, un tas salūza. Viss.
Mēs noteikti atstāsim kādu zīmi uz šī autobusa.
Domāju, tev kaut kur jāuzzīmē krāniņš un oliņas...
-Labi. -...jo te nav.
Visa ceļojuma laikā visās malās mēs redzam grafiti parakstus un...
Bet, zini, tas ir vis...
Vienmēr ir krāniņš un oliņas, ne? Vienmēr.
Un te nebija, tāpēc mēs, šķiet, uzzīmējām.
Oho. Skat, tā ir visur. Skat, tu redzi?
-Jā. Smaga garša. -Nez cik cilvēku to...
-Ir to darījuši? -Tieši tā.
Nesaki tā!
Oho, skat! Tā visa ir sāls.
Cik skaisti! Paskaties uz pacēlumiem!
Nu re. Es negribu paņemt pārāk daudz.
-Pietiek. -Oho.
-Zini, pēc kā garšo? -Nu?
-Pēc sāls. -Nē!
-Jā. Ļoti sāļš. -Ak dievs!
Re, mazs sāls gabaliņš.
Es to saberzīšu un pielikšu no rīta pie olām.
Šķiet, visvairāk man šajos ceļojumos patīk
atrasties šādos milzīgos plašumos, vai ne.
Modernais cilvēks reti nonāk šāda mēroga plašumos.
Un tu vakardien teici kaut ko, ka tas it kā liek sajust pazemību.
Es es domāju, ka tā ir. Tas savā ziņā liek sajust...
-Jā, tā ir. -...sevi un pasauli.
Un tu atskārsti pasaules skaistumu un plašumu.
SANPEDRO DE ATAKAMA ČĪLE
Tas ir nedaudz baiss.
Tavas ūsas ir diezgan... Nedaudz garākas, un tu...
Šī man te ir mīļākā lietiņa.
Vēl tik vajag pāna flautu.
-Sajūta kā Nepālā, ne? -Skaisti. Jā.
-Gracias. -Gracias.
Neiesaiņojiet! Es likšu galvā.
-Viņai patīk. -Jā, viņai patīk.
-Viņai patīk. -Bet es pateikšu...
Es te tagad saplūstu ar pūli.
-Hola. -Hola.
Domāju, viņa zobojās par manu cepuri.
Daži cilvēki necieš cepures.
Tā bija Jūena ideja - sākt izrotāt Klaudio moci,
un viņš atrada šos.
Mēs tos piestiprināsim.
Mums jāpadomā... Es gribētu apkārt priekšējam lukturim.
Šeit? Vai mēs varētu tos pielikt šādi?
-Varbūt... -Ar savilcēju.
Ar savilcēju. Īstenībā labi.
-Tev ir šķēres? -Jā.
Tā ir labi. Pie viņa jaunajām dakšām.
Bet visai labi.
-Izskatās labi. -Mazs krāsu akcents.
Būs tik... Būs tik forši braukt aiz viņa.
Uz Bolīvijas robežas man nebūs nekādu problēmu ar muitu.
Tiem jāpalīdz.
Ak dievs, mēs braucam. Mēs drīz būsim Bolīvijā.
Man ir par daudz drēbju. Man ir par daudz kārtu.
Es pieņēmu, ka būs auksti.
Un tā varētu izrādīties, kad izbrauksim uz atklāta ceļa, es nezinu.
Bet tagad es svīstu pie visām miesām.
Reku ir, reku. Mums priekšā ir vulkāns.
Šajā grēdā ir kādi septiņi vulkāni.
Brauksim augšā, apkārt un aiz tā vulkāna, un tur ir Bolīvija.
Esmu sajūsmā, ka brauksim tur. Tiešām, tiešām.
-Hallo? -Parādījies, Čārlij.
Hallo! Es aizmirsu to ieslēgt.
Es stāstīju skatītājiem,
ka esmu sajūsmā, ka brauksim ap to vulkānu uz Bolīviju!
Jā, bet man ir diezgan skumji pamest Argentīnu un Čīli.
Man ļoti patika abas šīs valstis.
Lai gan tās abas stiepjas līdzās, tās ir ļoti atšķirīgas.
Tas bija vienreizīgi.
Tā ir Čīles robeža.
ČĪLE
-Labi jūties? -Kā tev klājas?
Man ir labi. Šķiet, esi imūns pret augstumu.
IDAJA VIETĒJĀ PRODUCENTE
-Kāpēc? Šī ir augstākā vieta, kur būsim? -Viena no.
Pašlaik esam 4700 metrus virs jūras līmeņa.
-Te ir 4700 metru? -Jā.
Viena no augstākajām vietām, jā.
-Tu labi jūties? -Jā, kāpēc jautā?
-Nē, nu šī ir augstākā vieta. -Tiešām?
-Jā, viena no. -Te ir 4700 metru.
Te ir 4700 metru? Es domāju, ka 2200.
Tas bija Sanpedro de Atakamā.
Nu jūtos sūdīgi.
Ak dievs! Sauciet ārstu!
Paga.
-Elpo, elpo, elpo! -Mani vajag elpināt.
Nē, ne jau Deivam. Man viss ir labi.
Man ir labi.
-Ak dievs. -Kā tava...
Redzēju, ka Deivs nāca man virsū ar izkārtu mēli.
Kā tagad jūties?
Nelaime tāda, ka mūsu dokumenti vienmēr tiek sajaukti,
jo mēs mūžam tos aizpildām blakus.
Tāpēc es iedevu kungiem Čārlija dokumentus.
Teiksim ardievas Maksam. Gribu teikt ardievas šim puisim.
Ak nē, Maks! Man patīk tas joks.
Es nespēju un negribu teikt ardievas.
Nespēju teikt ardievas, tāpēc teiksim au revoir.
Nē, to arī es nespēju pateikt.
Jūs, puiši...
Es nezinu. Man lūst sirds, ka jābrauc prom,
jo, ziniet, sajūta, ka bijām kopā gadu.
Ir ļoti grūti pamest ģimeni, vecīt.
Jā, čomiņ.
Man prieks, ka iepazinu jūs visus. Tā gan. Jā.
Lieliski, draugs. Lieliski. Sargi sevi! Lieliski.
Nu viss.
Argentīna un Čīle - piecas nedēļas. Tas mums prasīja ilgu laiku.
-Tas bija pasakaini. Uz redzi! -Tiksimies!
-Sargi sevi, Maks! -Piedod, Jūen.
Labi. Mēs esam laukā... oficiāli laukā no Čīles.
Šī vieta nepieder nevienai valstij.
Mēs tūlīt būsim pie Bolīvijas pasu kontroles.
Nākamās dažas dienas, šķiet, būs nedaudz skarbas.
Man patīk viņu karogs. Bolīvijas karogs ir foršs.
-Skaists karogs. -Jā.
ČĪLE / BOLĪVIJA ROBEŽPUNKTS
Skat, kaltēta gaļa. Izkarināta uz veļasauklas.
Ļoti svaiga. Apbrīnojami.
-Dokumentus? -Si.
Pasu fotokopijas?
Kāpēc? Viņš ir brits.
Nē, viņš ir amerikānis.
Viņam vajag pases fotokopiju?
-Tev ir tava AK pase? -Jā.
Tev jāņem tā.
-Kāpēc? -Tāpēc, ka ar šo vajadzēs vīzu.
-Labi. -Viņam ir divas pases.
Tas nav svarīgi, ka no otras valsts izbraucu ar šo?
Nē, nav svarīgi. Ko?
Čīles zīmogs ir te, šajā pasē.
Bet viņš taču var iebraukt ar šo?
Nē, nē.
Mums nav dokumentu viņa vīzai.
Tad viņš nevar...
-Var gan. -Nē, nē.
Nu tas ir interesanti.
Esmu iebraucis ar savu Amerikas pasi, un tad vajag vīzu.
Kur ir policists? Gribam aprunāties.
Lūdzu, izslēdziet kameru, nedrīkst filmēt.
Vari izslēgt kameru?
Viņu varētu ieslodzīt. Es redzēju cietumu.
Mēs esam šķērsojuši tik daudz robežu, vai ne,
filmējot Long Way Round, Long Way Down, tagad Long Way Up.
Bet katru reizi, piebraucot pie robežas,
nav ne jausmas, kas gaida.
Tu iebrauci ar savu Amerikas pasi, jā?
Es visu ceļojumu lietoju Amerikas pasi.
Un, ja, iebraucot valstī, pasē ieliek zīmogu,
tad tajā pašā jāliek zīmogs izbraucot.
Citādi viņi teiks: "Kur... Kā tu tiki iekšā?"
Tāpēc tā es darīju.
Bet Amerikas pasei vajag vīzu, lai iebrauktu Bolīvijā.
Man nav vīzas, lai iebrauktu Bolīvijā.
Jā, man vajag 160 dolārus no Jūena Makgregora.
Jūen, lūdzu.
Esmu to jau dzirdējis. 160 dolāri, Jūens Makgregors.
Nezinu. Mums teica, lai ejam.
-Jā. -Viss atrisināts.
Mēs nopirkām vīzu, un tagad es Bolīvijā esmu likumīgi.
SILOLI TUKSNESIS BOLĪVIJA
Bolīvija, esam klāt.
Skaists ezers, flamingi.
Ak dievs! Tas ir tik skaisti.
Tas ir brīnišķīgi. Tās krāsas.
Sarkanais un tad zaļais.
Un tur tālāk dzeltenais un oranžais.
Kas tas?
Vai tur Omārs Šarifs jāj uz sava kamieļa?
Vai arī tā ir tikai ceļazīme?
Ak dievs!
Tas pilnībā... Te pāri gāja "velna slota".
Tev viss labi?
Degunā iešāvās smilšu strūkla, vecīt.
Paskaties!
Mēs tagad braucam iekšā Siloli tuksnesī
te, šīs vulkāniskās ainavas vidū.
Bet tagad nav ceļu. Ir tikai slieces.
Domāju, būs diezgan skarbs brauciens.
Oho. Šis ceļš ir nelīdzens.
Tas ir tāds nelīdzens, un tās ir mīkstas smiltis un...
Braukt ir grūti.
Iesprūdu gropē.
Var redzēt gludu vietu, un gribu tikt uz to, bet...
bet iesprūstu aiz grants vaļņa un...
Es baidos: ja to šķērsotu, ziniet...
tas varētu nomest no moča.
Tas ir ļoti viļņains. Gropes ir tiešām briesmīgas.
Mums ir 140 km...
līdz vietai, kur jāpaliek pa nakti.
Nu re.
Te ir šausmīga braukšana.
Ak dievs!
Horrible. Horrible.
Visu laiku jāmeklē gludāka vieta,
citādi vienkārši iznīcināsi sevi.
Ak dievs. Roka tā sāp no droseles.
Šis ir traki. Šis ir traki.
Ak tu debestiņ. Ceļi varētu būt nedaudz...
Oho! Es gāžos!
Tev viss labi? Viss kārtībā?
Labi, man nekas nekait.
Man paveicās. Tieši braucu pāri mīkstajai malai.
Tāpēc mani vienkārši nogāza mīkstumā...
-Ja vien neesi savainojies. -Nē, nē, nē. Nemaz.
Jā, man šajās dienās ļoti bail nokrist.
-Tev viss labi? -Nu jā. Es domāju...
Nu jā. Es zinu. Es daudz par to domāju.
Zini, es negribu to apspriest ar tevi, jo es...
Es negribu to apspriest ar tevi, bet es par to domāju.
Tas ir bīstami.
Es domāju, ka esi džeks ar pautiem, ja neiebilsti, ka tā saku.
Tas ir nedaudz trakāk, nekā gaidījām, bet mēs tiksim galā.
-Tev tur labi? -Jā, es līgoju cauri.
Apstāties mums te?
Man bail par sevi, kad mocis sāk smiltīs grīļoties.
Un man bail, ka es savainošos.
Un tad es braucu blakus Čārlijam, kurš sadragājis savas kājas,
un man bail par viņu, kad viņa mocis sāk grīļoties.
Man tiešām ir bail. Negribu, ka kāds savainojas.
Negribu, ka kāds savainojas. Tieši tāds...
bija brauciens no rīta.
Un domāju, mēs bijām... mēs nebijām to gaidījuši.
Un tas bija grūts brauciens. Un mēs izsmējāmies.
-Kā kad mēs... -Mēs daudz smējāmies.
Mums labi padodas vienam otru motivēt.
Un tas ir skaisti mūsu attiecībās, ka mēs esam...
Dažreiz tieši visgrūtākie brīži ir visjautrākie.
TERMASA DE POLKESA BOLĪVIJA
-Jākāpj iekšā. -Gribu iet pie viņiem.
Varam aprunāties, no kurienes viņi ir.
Viņi ir no Vācijas un Austrijas un visi runā angļu valodā.
Paldies dievam, nevarat saost smaku. Jēzu Kri...
Ak dievs!
-Jā, tā ir, vai ne? -Ak dievs! Tas ir tik jauki!
-Jūs esat riteņbraucēji? -Jā.
-Viņi ir riteņbraucēji. -Oho, fantastiski.
Kad jūs sākāt braukt?
-Dažādos laikos. -Dažādos.
-Es sāku Aļaskā. -Īstenībā mēs visi...
-Jā, jā, jā. -Pirms septiņiem mēnešiem.
-Septiņiem mēnešiem? -17 mēnešiem.
-Tas ir krietns laiks, vecīt. -Oho.
Un jūs, puiši?
Es sāku Kartahenā Kolumbijā pirms septiņiem mēnešiem.
-Santakrusā, četras nedēļas. -Četras nedēļas.
-Ar moci - grūti. -Jā.
-Ir grūti. -Tas ir ļoti rievains?
-Jā, dažviet. -Ļoti smilšains.
-Smilšains un "veļasdēlis". -Smilšains un dažviet stāvs.
Un arī augstums rada grūtības.
-Te ir tikai puse skābekļa daudzuma. -Jā.
Gandrīz visu pagājušo mēnesi es pavadīju 4000 metru augstumā.
Altiplano Bolīvijā un Peru.
Dienviddaļa arī ir relatīvi augsta. Tā ka esmu diezgan...
Bet tu būsi kā Arnolds Švarcenegers.
Mīsies tā un teiksi: "Ak dievs! Es braucu arvien ātrāk."
Parādiet savas rokas!
Parādīsiet rokas?
-Jā. -Cik ilgi jūs esat ūdenī?
-Stundu. -45 minūtes.
-Tiešām? -Domāju, stundu.
Mēs atgriezīsimies uz ceļa, jo te tumsa uzkrīt strauji.
Kāds ir plāns? Ko darīsim? Jāizvēlas starp lāci un vilku?
-Jā, tieši tā. -Mēs esam... Jo ir 17.05.
Līdz nākamajam patvērumam jābrauc pusotru stundu...
-Jā. Labi. -...līdz Sarkanajai lagūnai.
MAKSIMS VIETĒJAIS PRODUCENTS
Un vēl viena stunda līdz viesnīcai, kurā plānojām palikt.
Viņi saka, ka ceļi, viņuprāt, kļūst nedaudz labāki. Ne?
-Vai viņi jau ir bijuši uz tā ceļa?
-Nē. -Tātad viņi nezina. Gudra doma.
Viņi nezina, par ko runā.
Jā. Viņiem nav ne jausmas, par ko runā.
Reģions, uz kuru tagad dosimies, iespējams, būs visnomaļākais,
un tajā būs visskarbākā vide, kādā jūs, puiši, pabūsiet.
Un, kad es saku nomaļš, es to domāju nopietni.
Tur nedzīvo it neviens.
Ziniet, mēs esam situācijā, no kuras ir grūti evakuēties.
Oho! Paskaties!
Šajā posmā tas ir izturības brauciens. Izdzīvošana.
Mēs esam apņēmušies, un mums tas jāpaveic.
Es teiktu, ka tad, kad būsim galā, noteikti būs tumšs.
Un braukt tumsā būs visai bīstami. Un arī...
tik stindzinoši auksti.
Kolīdz noriet saule, uzreiz temperatūra nokrītas.
Ak dievs. Tikai...
tik pārguris.
Ja mums jānobrauc atlikušais posms, man jāpārģērbjas.
Manas zeķes ir slapjas.
Nē, mēs nevaram. Nevaram. Nedomāju, ka varam nobraukt.
Nu, ja mēs nevaram... Ja te nav kur nakšņot...
Jā. Jā.
...tad mums būtu tas jādara.
Un es tikai saku, ka tad man jāpārģērbjas.
Es vairs nejūtu kāju un roku pirkstus.
Mēs braucam uz Sarkano lagūnu.
Tā nav viesnīca, kurā mums bija jāpaliek. Man nav ne jausmas, kas tur ir.
Vai tur ir viesnīca ar sienām vai tikai būdas?
Kāds man teica, ka tās ir tikai būdas bez apkures.
Jāguļ ar segām. Tas arī viss.
Bet man nav ne jausmas.
Mēs nezinām, vai tajā vietā varēsim lādēt,
un Rivian mašīnas ir jālādē.
Es redzu pa kreisi gaismu.
Ja tur ir gaisma, tad tur ir elektrība.
Ja tur ir elektrība, tad tur varētu būt siltums.
Ja tur ir siltums, tad tur varētu būt ēdiens.
LAGUNAKOLORADA BOLĪVIJA
-Mēs paliekam te. Jā. -Paliekam.
Bet mums jālādē mašīnas, vai ne?
Domāju, mums labāk braukt uz viesnīcu.
Jo mums pa nakti jāuzlādē mašīnas.
Citādi no rīta akumulatori būs tukši. Netiksim nekur.
Mēs sekosim jums, bet pārējie paliks te...
Jā, burtiski abi SUV.
Aizbrauksim ar abām Rivian uz viesnīcu, iekontaktēsim, uzlādēsim.
Jā, jā.
Hola.
Jēziņ, esmu tik priecīgs te būt.
Es tikai... Vienīgi tā...
tā sajūta, ka ir...
ka kļūst tumšs un ir auksti, un es...
vienkārši gribu patvērumu, saproti.
Kā seno laiku ceļotāji vai kas tāds. Tikai kaut kas...
It kā nonāktu saskarē ar kaut kādu senu dzīvesveidu.
Tu saki: "Labi, nu man vajag vietiņu, kur naktī pārgulēt,
kur nepūstu vējš un nebūtu auksti."
Un...
Tas ir lieliski. Nudien.
Mēs brauksim tālāk, jo mums ir milzīgi akumulatori,
un, ja mēs tos neuzlādēsim, iesprūdīsim
-uz 24 stundām. -Labi.
Proti, tas nav pasaules gals, bet varam to paveikt.
Doma ir, ka mēs mēģināsim...
Es pat nezinu, vai pietiks lādiņa tikt galā... mēģināsim braukt.
Divi Rivian un Sprinter sekos Land Cruiser.
Mēs... Tas būs grūti, bet līdz viesnīcai ir stundas brauciens.
Tik smieklīgi. Mēs vienmēr sakām, ka nebrauksim naktī.
Un jau nākamajā brīdī...
mēs braucam naktī.
Manai mašīnai palikuši 25 %.
Bet Deivam, šķiet, tagad ir 7 vai 8 %.
Bet lādiņa procenti strauji krītas. Droši vien no āra temperatūras.
Tā ka varam tikai zīlēt, vai viņš tiks galā.
Un grope ir tik dziļa, ka nav svarīgi, cik ļoti mēģini iztaisnot mašīnu.
Tā tevi aizvedīs tur, kur gribi...
tur, kur tā grib, un tur ir klints siena.
Ja lādiņš turpinās kristies, akumulators būs tukšs, pirms tiksim galā.
Bet es domāju, ka mums jāturpina...
Domāju, mums jāturpina braukt.
Jēziņ, amortizatori.
Dzirdat to skrāpēšanas skaņu?
Tas ir ritenis pret riteņa arku, un tur ir liels tumšs... Uzmanieties!
Tulkojusi Laura Hansone