Prevozila bova 13 držav in 21.000 kilometrov.
Iz Ushuaie v Argentini bova šla v Čile v puščavo Atakama,
nato pa v La Paz. Prečkala bova jezero Titikaka
in vzdolž Andov nadaljevala pot v Kolumbijo in Panamo,
nato pa še čez Srednjo Ameriko in Mehiko. V Los Angelesu bova čez sto dni.
REŽISER, PRODUCENT
Dobila bosta kamere.
Kamero z mikrofonom bosta imela tudi na čeladi,
da bosta snemala med vožnjo.
To je cesta? O, bog.
REŽISER, PRODUCENT
Na tretjem motorju bo snemalec Claudio.
Z Russom bova potovala z električnima poltovornjakoma.
Z nami bodo snemalci Jimmy,
Anthony in Taylor. Pomagali bodo tudi pri logistiki.
Snemali bomo iz vozil.
Z motoristi se bomo dobili na vsaki meji, sicer pa bodo sami.
DOLINA CALCHAQUI, ARGENTINA
15.590 KILOMETROV DO LOS ANGELESA
Pokrajina je res zelo lepa.
Težko jo je opisati. Povsod polno kaktusov.
Cela vojska kaktusov, ki stražijo v tej ogromni dolini.
Zelo mi je všeč. Rad vidim tako obličje matere narave.
Pokrajina se na poti spreminja.
Tole se me res dotakne in...
Želel sem si biti takole bližje svetu, zemlji.
Občudovati to lepoto na poti.
Danes imam veliko energije.
Fant, v tej dolini je presneto čudovito.
Po dolini Calchaquí se bližava zadnjemu mejnemu prehodu s Čilom.
To bo prvi pravi odmerek velike višine.
Spektakularno.
Redko smo v tako odprtem prostoru, kajne?
Zjutraj je bilo vse živo rdeče,
zdaj pa so tu še temno zeleni kaktusi.
Lepo je.
In ta občutek, ne vem, ali ga imaš tudi ti, Charley,
ko se vsako jutro zbudim na drugem kraju.
Včasih imam čudne... Veš, čudne sanje.
Včasih preprosto ne vem, kje sem.
Zbudim se in pomislim: "Kje? Kaj?" No, pogosto res ne vem, kje sem.
Živjo, kuža.
Pridi me pozdravit. Ja, prijazen si.
Kako oranžne oči imaš. Pa tako svetle.
Ja, to je Claudio. Kamero ima.
V redu je.
Koliko piščancev!
Fant. Malo neprijetno, ne? Precej kruto.
Ne vem... Mislim, da na tem potovanju postajam...
Resno razmišljam, da bi postal vegetarijanec.
Ne vem. Povsod je toliko mesa.
Jej...
Začni jesti meso samo enkrat ali dvakrat na teden.
Koristilo bi okolju,
-če bi vsi to storili. -Ja.
Lahko bi gojili manj krav in piščancev,
in okolje bi bilo manj obremenjeno.
Ja, to je vegetarijansko. V tem ni živalskih snovi.
Živjo, fanta!
Fant. Brazilska prijatelja. Živjo.
-Hola, hola. -¿Cómo estás?
-Muy bien. -Muy bien.
Rada bi potovala z vama.
PUSTOLOVCA
-Ali za vama. -Skupaj.
Z veseljem.
Tu smo. Srečali smo stara prijatelja.
Simpatična očeta in sina na dolgem potovanju po cesti št. 40.
Gremo.
Lepo je videti njunega hrošča. Obožujem ga. Krasen je.
Najbolj kul stvar na svetu.
Izvabi ti nasmešek.
Ko sem bil še otrok, sta imela starša tri zapored.
-Tri zapored? -Ja, v 70. letih.
Ko se je brat rodil, sta imela rdečega, potem belega
in nato oranžnega. Najbolj se spomnim oranžnega.
Vsako poletje smo hodili taborit.
Starša sta nas iz Škotske peljala v Francijo.
Bilo je čudovito.
Najbrž so mi hrošči tako všeč, ker me močno spominjajo na mladost.
Adijo. Lepo je bilo potovati skupaj.
Hola. Živjo. ¿Cómo estás?
-Jimmy, veš, kaj potrebujem? -Kaj?
Odstranjevalec laka za nohte.
Za nohte na nogah?
Modra dobiva narastek.
Modro barvo izriva narastek.
Nohti mi niso več všeč. A bom kdaj to ponovil.
Ne!
Nastopam v tem filmu. Mislim...
Ne!
Misliš, da se nekdo zdaj šali z mano?
V tem filmu sem.
Moram se videti, samo za hip. Rad bi slišal, kako govorim špansko.
Zdaj sem v španščini rekel: "Dajmo, Jack".
"Dajmo, Jack."
-V tem nastopaš, ne? -Ja.
Igram Elmonta, viteza s krasnimi lasmi.
Ne vem. Ne spomnim se, kje sem v tem delu zgodbe.
Zdajle bo.
-Nikoli nisem gledal... -Tu si!
Tu je.
Si videl? Glej.
-Kakšen konec. -Je konec? Negativec je opravil.
Super. Vtetovirala si ga bom.
-Tako.Gracias. -¡Gracias!
To je bilo smešno.
Tvoja španščina.
Precej dobra, ja. Neverjetno,
kako hitro jo z leti pozabiš.
DOLINA CALCHAQUÍ
SOTESKA ŠKOLJK
To je Soteska školjk.
Ime je dobila po edinstvenih skalnih oblikah.
Ustavili se bomo v naravnem amfiteatru, znanem po odlični akustiki.
Menda sem zaidejo le redki. Precej neznan je.
Nihče ne v zanj.
Vau, glej.
Cel kup jih je, za več avtobusov.
Vau, to pa je...
Nekaj posebnega, ne?
Spominja me na čokoladno torto.
Več plasti hrustljave čokolade.
Med njimi...
Med njimi pa tanke plasti smetane.
Vidiš? Nekakšne plasti so.
Vse se je malo posedlo.
Postalo je... Biskvit se je zmehčal.
Fantek vse podira.
Nekdo jih je dolgo gradil, on pa...
-Tisti na robu so mu všeč. -Ja, lepše padejo.
Dlje padejo.
-Prosim? -Ja?
-Tam... -Ja, seveda.
Tja bom šla.
-Hvala lepa. -Poglej, ali so ti všeč.
-Hvala. -Preveri. Lahko jih naredim več.
Lepo!
-Nekaj sem jih naredil. Ne vem. -Saj ste...
Znate... Hvala. Najlepša hvala.
-Super. Dobro. -Hvala lepa.
Z veseljem.
Gremo na vlak v oblakih.
Tako se imenuje, ker včasih, če so razmere prave,
potuješ nad oblaki.
Srečo morate imeti, da se to zgodi na vašem potovanju.
Vidimo, da so se oblaki znižali.
Popelje nas na kratko krožno vožnjo skozi najvišje predele Andov.
Držimo pesti,
da bo vlak nad oblaki.
-Kar visoko smo. -Ja. Na 3600 m.
Kar dobra višina, ne?
Ja. Lepo visoko.
3600 metrov, pa še se vzpenjamo.
Gore postajajo vse višje. Tamle.
Višje in višje.
Tako visoko še nismo bili.
Taylorju višina začenja škoditi.
Začenja kazati znake višinske bolezni.
Zdaj imamo opravka s pravo močjo narave.
Nihče vnaprej ne ve, kako bo nanj vplivala velika nadmorska višina.
Smešno pravzaprav. Nekaterim ni nič,
drugim pa močno škodi, zato...
Današnji cilj je priti do tega vlaka.
Prav rad bi nekaj ur posedel v tem vlaku in užival v vožnji.
Kako daleč je še do vlaka?
32 km, meni pa je ostalo 33 km.
Precej prazen akumulator imam.
Nekje na meji bo, bi rekel.
Moram zmanjšati hitrost. Prestrmo je.
Pa še naravnost v veter.
Tu dejansko ni kam iti. Tu so...
Velika, obsežna, prazna prostranstva.
Nikjer ni bencina ali elektrike.
Doseg teh motociklov je zelo različen.
Tukaj je vsak dan eksperiment.
Res je ... Nimamo pojma.
Vetrovno. Jezus!
Še to.
Dvomim, da nama bo uspelo.
Zdaj sem na točki, ko... Mislim, da mi ne bo uspelo.
Postaviva se za sprinter.
-Prav, Ewan? -Ja. Prav.
Fanta sta tik za tabo,
zato ne zaviraj.
Zelo blizu zadka sta.
Poglej. To je nevarno.
30 cm za njegovim odbijačem, da bi zmanjšal zračni upor.
Tistim v kombiju smo rekli, da nikakor ne smejo zavirati.
Popolnoma noro.
-Čisto noro! -Noro! Oh, kaj delava?
Ewan je dobesedno 15 cm za vašim odbijačem,
zato vozite čisto mirno.
Imamo vključen tempomat in ne zaviramo.
Fanta se skrivata za našim kombijem sprinterjem.
Russ je zmanjšal upor še z leve strani.
Kot bi vozil v vrtincu. Ni vetra.
Že kar nekaj časa imam na števcu 22 km.
Jaz imam... Ja, 26 km. Torej deluje.
Deluje. Koliko je še do tja?
-19. -Torej deluje.
-Bravo. -Morda nam bo uspelo.
Ni najbolj sproščen način potovanja, pa vendar.
Če ne bodo ostro zavirali, bo v redu.
Uspelo nam je.
Zadnjo noč v Argentini bomo prespali v San Antoniu de los Cobres.
Je eno od najvišje ležečih mest na svetu.
Res začenjam čutiti višino.
V redu. No, to je bilo dobro.
Ko sva vozila za sprinterjem, se število kilometrov kar ni manjšalo.
Kar ni šlo dol. Zračni upor je odločilen.
Od višine me začenja boleti glava.
Taylor je bolan.
Na višini se zmanjša število rdečih krvničk v krvi.
LOKALNI PRODUCENT
V možgane pride manj kisika.
Tranquilo.
Ko smo se peljali sem gor,
je bilo zelo mrzlo.
Nekako sem se...
zgrbil in se ogrel...
Zbral sem se in potem...
Le mirno.
Mirno. Esta todo bien.
Taylorju ni dobro.
Bi ga morda lahko malo potolažil?
-Reci, da bo vse v redu. -Prav.
Stari, žal mi je.
Če bi stavili, kdo bo dobil višinsko bolezen,
-ne bi stavil nate. -Vem.
-Zelo mi je žal. -Neumno je.
-Grozno je. -Je v redu?
Če te zdeluje višina, je najbolje, da greš nazaj dol.
-Ja. -Pojdi nazaj dol.
Prav.
Vse bo v redu, ne skrbi.
Pogrešali te bomo, Taylor.
Srečno, čez nekaj dni se vidimo.
Videti je bil zelo slabo in poklapan, ker ni mogel naprej.
A ko dobiš višinsko bolezen, si nemočen.
Nič ne moreš. Moraš se spustiti.
V Boliviji se nam bo spet pridružil.
Zrak je zelo redek. Kar malo sem zadet.
Dobro.
Kar prepustil sem se temu.
Sijajni so.
Pa šolarji so.
Pa smo pri nebeškem vlaku,
jaz pa nimam nič...
Ne morem dihati pri nebeškem vlaku.
Tako visoko sva z mojo pomarančo.
Naredim trik z bombonom?
-Daj. -Pripravljeni?
-Dajmo. -Lahko se onesvestim,
ker smo tako visoko.
Ne.
Poskusi z drugo roko.
Onesvestil se boš. O, dobro.
-Skoraj. -Lahko ustavijo posnetek.
-Zrak je preredek. -Poskusi z drugo roko.
Krenili smo. Naslonimo se in uživajmo.
Imenuje se vlak v oblakih, ker je tako visoko,
da so oblaki včasih pod njim.
-Ja. -Približno 3200 metrov visoko smo.
-Progo so začeli graditi okoli leta 1920. -Ja.
Kakih 30 let je trajalo, da so končali.
Poglej to sotesko. Glejte to spodaj.
Moj bog! Glejte to! Res grozno visoko.
Kar vrti se mi.
Dobro, vzemi se v roke.
Obožujem to. Super!
Našel sem...
DNEVNIŠKI ZAPIS
...odstranjevalec laka za nohte in vato.
Pripravljen sem na korak naprej.
Otrokoma še nisem povedal, ampak...
Jamyan in Anouk, oprostita, ampak modra barva gre nocoj proč.
Velik dan bo. Dobrih 320 km.
Gremo čez čilsko mejo, nato pa navzgor.
Povzpeli se bomo na 4000 metrov.
Zdaj smo na...
Smo na... Povzpeti se moramo še za 700 metrov.
Popoldne se bo veter okrepil.
-Jasno. -Zelo močno zna pihati.
Na tej višini bo temperatura padla na minus deset, petnajst.
Poglej jih.
Spopadajo se z enakimi razmerami kot mi,
a na kolesih.
Grozen veter v prsi je bil.
Na turneji so. Glej. "Pustolovščina MTB, Salta."
Pustolovščina, Salta.
Izjemno.
Šli bomo gor in gor.
Kar nekaj časa bo slab makadam.
Če bo tam zgoraj vetrovno,
nam lahko zmanjka elektrike.
Če se bo to zgodilo pred čilsko mejo,
bomo v težavah.
Pri vzpenjanju moramo biti varčni.
Varčen vzpon.
Čile, prihajamo.
-Glej, kam gremo. -Navzgor.
-Trese, trese. -Hudo.
Žilavi jezdeci sveta, združite se.
Lahko, da bova na koncu potiskala motocikla po Andih navzgor.
Navzgor.
Glej tisti prah spodaj.
Neverjetno.
-Kakšen razgled. -Osupljiv.
Tole je čudovita pot.
-Argentinsko višavje. Moj bog. -Višavje.
-Ustaviva se. -Ja.
Res nekaj posebnega.
Spektakularno. In ves čas bova šla samo navzgor.
Motor bi mi kmalu padel na tla.
Tole je brez dvoma eden najzakotnejših delov Andov.
In eden najvišjih mejnih prehodov na svetu.
MEJNI PREHOD
Tamle vodo prekriva led. Zamrznjeno je.
Zelo zelo mrzlo je. Zelo mrzlo.
Ewan, kaj je to?
Med vožnjo sem začutil žveplu podoben vonj.
Pomislil sem, da je morda topla, in je res.
Očitno gre za topli vrelec.
-Fant! Potipaj. -Je res topla?
Ni zelo topla, je pa toplejša, kot bi morala biti.
Ja. Res je topla.
-Neverjetno, ne? -Ja, kul.
Naravnost iz tal.
Fant. Kar težko je zajeti sapo.
Ja, na 4500 metrih sva. Vsak hip bova na 4500 metrih.
-Zdaj sva nekje na 4300 metrih. -Ja.
Ja.
Ja. To ni pametno.
Cesta je zelo lepo vrezana v hrib.
Poglej. Krasno.
Skoraj sem padel.
-Ja. -Sprednji del mi je skoraj ušel.
Ampak tale cesta je krasna.
-Ja, mega je, kajne? -Ja.
Greva prav?
To je ime... To je ime mejnega prehoda.
Kajne? "Paso Internacional de Sico."
-Če se tako ne imenujejo vsi. -Ja.
Ampak tale...
Hecno, tu piše Paso de Sico na cesti 51.
Na to cesto hočeva, na št. 51. Tako so rekli. Ampak tu...
Piše, da je 51 v tisto smer.
Paso Internacional de Sico. V to smer ali v to?
-Tjale. -Tja?
-Cesta 51. -Paso Internacional de Sico.
Tjale? Ne po tej cesti.
-Ne, ne. -Ne, tjale. Dobro. Gracias.
Misliš, da se vsi teko imenujejo?
Ja, mislim. Ja.
Dobro. Torej to ni oznaka...
Meje.
-Hola. -Hola.
Dobro.
Ali vesta, kje je meja?
Ne vem, katera vam je ljubša.
-Dobro.Gracias. -Prav.
-Občutek mi pravi, da je tista prava. -Prav, pojdiva.
Dobro. Greva.
Ne vem, ali greva v pravo smer.
Slab občutek imam.
Veš, ne vem več.
No, ja.
Je pa zelo lepa pot.
Še lepša bi bila, če bi vedela, da je prava.
-Bolj bi uživala. -Vem.
Občutek imam,
da gre tod zelo malo ljudi.
Nobenih sledi o meji še ni.
Ne vidim žive duše.
Mislim, da je tu mejni prehod, ampak brez osebja.
Ja.
Če prideva tja in ne bo nikogar...
Ja.
Nekaj vidim na cesti.
Je mogoče snemalec?
Ne, prometni znak je.
Morda tam na desni, kjer so tiste zgradbe.
-Vidiš? So to zgradbe ali sneg? -Ja. Ja, ja.
-Morda je tam. -Ja, najbrž je.
Presneta reč.
-Mislim, da vidim ljudi. -Jaz tudi.
-Upam, da so naši. -Ja.
Ali pa bova prišla tja in bodo sami neznanci.
-Vidim stativ. -Ja.
Naši so.
Še nikdar nisem bil srečnejši, da vidim ljudi.
Živjo, ljudje.
Hola.
Tu smo. Meja.
MEJNI PREHOD ARGENTINA/ČILE
Celo večnost se voziš.
Gore se ne približujejo in pomisliš:
-"Ali kdo premika cesto?" -Ja, ja.
Ali kdo na drugi strani ceste dela tole?
Takole.
Rečeš: "Čakaj malo, nehaj."
Fant.
Kdo ima vrečko kikirikija? Dajmo.
Na višini ješ tole.
Prosim, gospod. Prosim.
Mi daš malo, prosim? Hvala.
Nasvet za popotnike, ki gledajo oddajo:
Pred odhodom na tako potovanje si zapomnite številko potnega lista.
Prihranili boste veliko... Sem si jo jaz zapomnil? Ne.
Je tako kot zapomniti si telefonsko številko? Je.
Si jih ob pametnih telefonih še zapomnimo? Ne.
Samo pišem, kar vem.
Pišem se McGregor...
Iz klana McGregorjevih.
Ime mi je Ewan.
Državljanstvo: ameriško.
Stavim, da so Škoti zdaj besni.
"Škotska ni dovolj dobra zanj?"
Od kod si?
-Iz Brazilije. -Brazilije?
Prevozil je 9000 kilometrov.
To je pa veliko.
PUSTOLOVEC
-Veliko. -Eno leto in trije meseci.
-Leto in trije meseci? -Si.
Najbrž jih izdeluje in prodaja po poti.
Velja?
A ni ljubek?
Na motocikel sem namestil kolo, ki ga je naredil.
Zapuščamo Argentino, kar je grenko-sladko. Sladko, ker gremo naprej.
A žalostno, ker je bilo v Argentini čudovito.
Res lepa dežela za obisk.
Ljudje so čudoviti in prijazni,
hudo nam je ob odhodu.
Ampak prevozili smo že pol Južne Amerike, kar je res vzpodbudno.
Šli bomo čez puščavo Atakama v San Pedro de Atacama,
zadnje čilsko mesto, nato pa čez mejo v Bolivijo.
Vzorci prsti so tu podobni tistim, ki so jih vzeli na Marsu.
NASA je tu testirala nove inštrumente za prihodnje odprave.
Si predstavljate? Precej kul.
SALAR DE ATACAMA, ČILE
-Kako si? -Saturnino.
-Ewan. Me veseli, Saturnino. -Hola.
-Saturnino. -Super ime.
Povej kaj o rudniku soli, nič ne veva o njem.
Pridobivanje soli je bilo tukaj vedno težavno,
ker so tla na tem območju zelo trda.
Kopati so morali več metrov globoko,
da so našli kristalizirane kepe soli.
Kristalizirane in čiste. Večina je namreč umazana.
Veliko so kopali, zelo globoko, da bi našli kristalne bloke
in tako dobili čisto sol za kuhanje.
Kakšna pa je zgodba tega avtobusa?
S tem avtobusom so pripeljali delavce, rudarje
v rudnik soli.
-Ja. -V njem so živeli.
Pripeljali so jih in spali so v avtobusu?
-Ja. -Ni se pokvaril,
pustili so ga tu, ker so tako...
Ja. Živeli so v njem.
Ker je obtičal, so naredili bivak.
-Ja. -Za vedno je ostal tu
in je še bolj zdelan kot prej.
Rad bi potoval z avtobusom.
Izjemno. Morda bom poiskal star avtobus.
Rad bi ga našel. Ne predstavljam si, kako je prišel sem.
Zamisli si, da bi ga peljal sem gor.
Nič čudnega... Nič čudnega.
Predstavljam si, kako je bilo. Prišli so sem in se je pokvaril. Konec.
V avtobusu morava pustiti sled.
Nekje nariši tiča z jajci...
-Prav. -...ker ga še ni.
Povsod po poti videvamo grafite...
In večinoma...
Vedno se najde tič z jajci, kajne? Vedno.
Tu ga ni bilo, zato smo ga narisali.
Poglej, povsod je. Glej, jo vidiš?
-Ja. Težek okus ima. -Bogve, koliko ljudi...
-Je naredilo to? -Ja.
Ne reci tega.
Glej. Povsod sol.
Kako lepo. Glej te grebene.
Takole. Nočem vzeti preveč.
To je dovolj.
-Veš, kakšen okus ima? -Kakšen?
-Slan. -Ne!
-Ja. Zelo slana je. -Fant!
Tako, malo soli.
Zdrobil jo bom in zjutraj potresel po jajcu.
Na teh potovanjih mi je zelo všeč,
ko doživljam ta ogromna prostranstva.
V sodobnem življenju si redko v takem okolju.
Včeraj si rekel, da se človek počuti ponižnega.
Res je. Nekako navežeš stik...
-Ja, res. -...s samim sabo in svetom.
Spoznaš, kako lep in prostran je.
SAN PEDRO DE ATACAMA, ČILE
Srhljivo.
Tvoji brki so zdaj malo daljši.
Tole mi je najbolj všeč.
Samo še panovo piščal potrebujem.
-Nepalski pridih ima, ne? -Lepo. Ja.
-Gracias. -Gracias.
Ne zavijte, nosil jo bom.
-Všeč ji je. -Ja.
-Všeč ji je. -Jaz bi se počutil...
Stapljam se z okoljem.
-Hola. -Hola.
Mislim, da se je smejala moji kapi.
Nekateri tega ne sprejemajo.
Ewan se je domislil, da bi olepšala Claudiov motocikel,
in je našel tele.
Pritrdila jih bova.
Rad bi jih pritrdil okrog sprednje luči.
Tukaj? Jih lahko pritrdiva takole?
-Morda... -S trakom.
Z zateznim trakom. Dobro.
-Imaš klešče? -Ja.
Dobro. Na njegove nove vilice.
Prav lepo.
-Lepo. -Barvni dodatek.
Zelo zabavno bo voziti za njim.
S temle bom kar letel čez carino na bolivijski meji.
Mora vžgati.
Moj bog, gremo. Kmalu bomo v Boliviji.
Preveč oblek imam na sebi. Preveč plasti.
Mislil sem, da bo mrzlo.
Zunaj na odprti cesti morda tudi bo, ne vem.
Ampak zdaj se potim kot...
Tamle je. Pred nami je vulkan.
Na tem grebenu je sedem vulkanov.
Gremo gor in okrog tistega vulkana, tam je Bolivija.
Veselim se že vzpona tja. Res, zelo.
-Halo? -Tukaj si, Charley.
Živjo! Pozabil sem ga vključiti.
Ljudem doma sem pripovedoval,
kako vesel sem, da bom šel okrog tistega vulkana v Bolivijo!
Malo sem žalosten, da zapuščam Argentino in Čile. Tu sem užival.
Čeprav sta državi druga poleg druge, sta zelo različni.
Neverjetno je bilo.
Tu je čilska meja.
ČILE
-Si dobro? -Kako si?
V redu. Kaže, da ti višina ne škodi.
LOKALNA PRODUCENTKA
-Zakaj? Je to najvišja točka? -Ena od najvišjih.
Zdaj smo 4700 metrov nad morjem.
-Tu je 4700 metrov? -Ja.
Ena od najvišjih točk, ja.
-Se dobro počutiš? -Ja. Zakaj?
-Ker je tu najvišja točka. -Res?
-Ja, ena od najvišjih. -Na 4700 m smo.
Res, na 4700 metrih? Mislil sem, da na 2200.
Govoriš o San Pedru de Atacama.
Zdaj se počutim zanič.
Moj bog! Pokličite zdravnika.
Čakaj.
-Dihaj! -Potrebujem usta na usta.
Ne od Dava. V redu sem.
V redu sem.
-Fant. -Kako kaj...
Dave je z iztegnjenim jezikom iz sonca prihajal nadme.
Kako se počutiš?
Težava je, da se najini dokumenti vedno pomešajo,
ker jih pripravljava drug poleg drugega.
Gospodom sem dal Charleyjeve papirje.
Poslovimo se od Maxa. Rad bi se poslovil.
Ne, Max! Tale šala mi je všeč...
Ne morem, nočem reči zbogom.
Ne morem reči, zato recimo au revoir.
Ne, tudi tega ne morem reči.
Fantje...
Ne vem. Srce mi poka, ker se ločujemo,
zdi se, kot da smo bili eno leto skupaj.
Težko je zapustiti družino.
Ja, stari.
Vesel sem, da sem vas spoznal. Samo to. Ja.
Bravo, stari. Pazi nase. Bravo.
To je to.
Pet tednov v Argentini in Čilu. Dolgo je trajalo.
-Fantastično je bilo. Se vidimo. -Adijo.
-Drži se, Max. -Oprosti, Ewan.
Dobro. Uradno smo zapustili Čile.
Zdaj smo na nikogaršnji zemlji.
Kmalu bomo na bolivijski nadzorni točki.
Mislim, da bo nekaj naslednjih dni napornih.
Zastava mi je všeč. Bolivijska zastava je kul.
-Lepa zastava. -Ja.
MEJNI PREHOD ČILE / BOLIVIJA
Glej, meso sušijo. Obešeno kot perilo.
Zelo sveže je. Zanimivo.
-Dokumenti? -Si.
Fotokopije potnega lista?
Zakaj? Britanec je.
Ne, Američan.
Fotokopijo potnega lista hoče?
-Imaš britanski potni list? -Ja.
Lahko uporabiš tega.
-Zakaj? -Ker s tem potrebuješ vizum.
-Prav. -Dva potna lista ima.
Je vseeno, če sem prejle izstopil s temle?
Ja, vseeno. Kaj?
Čilski žig je v tem potnem listu.
Ampak lahko vstopi s tem, ne?
Ne, ne.
Nimamo papirjev za njegov vizum.
Torej ne more...
-Ja, lahko. -Ne, ne.
Zanimivo.
Vstopil sem z ameriškim potnim listom in zato potrebujem vizum.
Kje je uradnik, da govorimo z njim?
Izključite kamero, prosim.
Izključi kamero.
Lahko ga zaprejo. Zadaj sem videl zapor.
Toliko mej smo prečkali,
Long Way Round, Long Way Down, zdaj Long Way Up.
Vendar na nobeni meji nimamo pojma, kaj nas čaka.
Vstopil si z ameriškim potnim listom, kajne?
Vse potovanje ga že uporabljam.
Ko v potni list dobiš žig ob vstopu,
ga moraš tudi ob izstopu.
Drugače rečejo: "Kje... Kako si prišel noter?"
Torej, to sem storil.
Ampak z ameriškim potnim listom za vstop v Bolivijo potrebuješ vizum.
Nimam vizuma za vstop v Bolivijo.
Ja, Ewan McGregor naj da 160 dolarjev.
Ewan, prosim.
To sem pa že slišal. 160 dolarjev, Ewan McGregor.
Ne vem. Rekli so, naj gremo.
-Ja. -Stvar je rešena.
Kupili smo ameriški vizum in zdaj sem zakonito v Boliviji.
PUŠČAVA SILOLI, BOLIVIJA
Bolivija, prihajamo.
Prelepo jezero, pa plamenci.
Moj bog! Kako lepo.
Krasno je. Te barve.
Rdeča in zelena.
Tamle pa rumena in oranžna.
Kaj je to?
Je to Omar Sharif na kameli?
Ali zgolj prometni znak?
Moj bog!
To je popolnoma... Prešel nas je peščeni vihar.
Je vse v redu?
Pesek mi je obrusil nos.
Glej to.
Zdaj gremo v puščavo Siloli
v osrčju te vulkanske pokrajine.
Zdaj ni več cest. Samo še takšne steze.
Mislim, da bo vožnja naporna.
Ta cesta pa trese.
Trese in mehko je...
Naporno delo.
Nekako obtičiš v kolesnici.
Zagledaš gladek del, hočeš skočiti vanj, toda...
Obtičiš za kupi gramoza in...
Skrbi me, da me bo ob prečkanju
vrglo po tleh.
Zelo je razbrazdano. Grbine so zelo hude.
Še 140 km imava
do nocojšnjega prenočišča.
Začenja se.
Tu je grozno.
Moj bog!
Grozno. Grozno.
Iskati moraš gladke dele,
drugače se uničuješ.
Bog. Roka na plinu me že zelo boli.
Tole je hudo. Hudo je.
Marička.Te ceste bi bile lahko malo...
Padel bom!
Si cel? Vse v redu?
Dobro, cel sem.
Srečo sem imel. Začel sem plezati po mehkem robu.
Vrglo me je na mehek pesek.
-Samo da nisi ničesar poškodoval. -Ne, sploh ne.
Ja, te dni se močno bojim padca.
-Si v redu? -Ja. Mislim...
Ja. Veliko razmišljam o tem.
Veš, ne omenjam ti tega, ker...
Nočem omenjati tega, toda veliko mislim na to.
Res je nevarno.
Mislim, da imaš velika jajca, če smem tako reči.
Tole je malo hujše, kot smo mislili, a bomo zmogli.
-Si v redu? -Ja, prebijam se naprej.
Se tu ustavimo?
Bojim se zase, ko mi prednje kolo poplesuje po pesku.
Bojim se, da si bom kaj naredil.
Ko se vozim za Charleyjem, ki si je poškodoval noge,
se bojim zanj, ko vidim poplesovati njegovo prednje kolo.
Res me je strah. Nočem, da se kdo poškoduje.
Nočem, da se kdo poškoduje. Vse to...
...sem čutil na današnji poti.
Tega nisva zares pričakovala.
Težko delo je bilo. A sva se zabavala.
-Res sva... -Veliko sva se smejala.
Znava bodriti drug drugega.
Pri nama je lepo, da...
Ko je težko, se pogosto najbolj zabavava.
TERMAS DE POLQUES, BOLIVIJA
-Greva noter. -Greva.
Lahko jih vprašava, od kod so.
Iz Nemčije in Avstrije so in vsi govorijo angleško.
Strela, dobro, da se ne da posneti vonja. Jezus...
Moj bog!
-Dobro, ne? -Moj bog! Kako prijetno!
-Ste kolesarji? -Ja.
-Kolesarji so. -Fantastično.
Kdaj ste začeli pot?
-Različno. -Različno.
-Jaz sem začel na Aljaski. -Vsi smo...
-Ja, ja. -Pred sedmimi meseci.
-Sedmimi meseci? -17 meseci.
Vzdržljiv si.
Pa vidva?
Jaz sem pred sedmimi meseci začel v Cartageni v Kolumbiji.
-Santa Cruz, štirje tedni. -Štirje tedni.
-S kolesom je naporno. -Ja.
-Težko je. -Je podlaga razbrazdana?
-Ja, včasih. -Zelo peščena.
-Pesek in brazde, ja. -In včasih je strmo.
Tudi višina je problem.
-Pol manj kisika. -Ja.
Zadnji mesec sem skoraj ves čas okrog 4000 m visoko.
Na visokih planotah Bolivije in Peruja.
Tudi južni del je kar visok. Precej sem...
Zato pa boste kot Arnold Schwarzenegger.
Vrteli boste pedale in rekli: "Moj bog, vse hitreje grem."
Pokažite dlani.
Mi pokažete dlani?
-Ja. -Kako dolgo ste že v vodi?
-Eno uro. -45 minut.
-A res? -Eno uro.
Moramo naprej, ker se tu zelo hitro temni.
Kakšen je načrt? Kaj bomo zdaj? Smo v težavah?
-Ja, vsekakor. -Ura je 17.05.
Do naslednjega zavetišča je uro in pol.
-Ja. Dobro. -V Rdeči laguni.
LOKALNI PRODUCENT
Nato pa še ena ura do hotela, kjer smo nameravali prenočiti.
Tile pravijo, da bodo ceste odslej malo boljše. Ne?
-So že bili na tej cesti?
-Ne. -Torej ne vedo. Dober argument.
Ne vedo, kaj govorijo.
Ja. Nimajo pojma.
Območje, kamor se podajamo, bo najbrž najbolj odročno,
z najbolj surovim okoljem, kar jih bosta videla.
In ko rečem odročno, mislim resno.
Prav nihče ne živi tam.
Smo na območju, kjer je evakuacija zelo zahtevna.
Poglej.
Tu gre za vzdržljivost, samo za preživetje.
Zavzeti smo in mora nam uspeti.
Preden bomo prišli tja, bo gotovo temno.
Nevarno bo voziti v temi. Pa tudi...
Pošteno mrzlo.
Brž ko sonce zaide, temperatura strmo pade.
Moj bog. Tako...
Izčrpan sem.
Če hočem priti do konca, se moram preobleči.
Nogavice imam mokre.
Ne, ne moreva. Mislim, da ne bova zmogla do konca.
-Če ne... Če ni kje prenočiti... -Ja.
...bova morala.
Ampak moral se bom preobleči.
Ne čutim več prstov na nogah in rokah.
V Rdečo laguno gremo.
To ni hotel, kjer naj bi prenočili. Nimam pojma, kaj je.
Je hotel s stenami ali samo kolibe?
Nekdo je rekel, da so kolibe brez ogrevanja.
Pod odejami moraš spati. Drugega ni.
Ampak nimam pojma.
Ne vem, ali bomo tam lahko polnili, oba riviana pa je treba napolniti.
Na levi vidim luč.
Če je luč, je tudi elektrika.
Če je elektrika, je lahko tudi ogrevanje.
Če je ogrevanje, je lahko tudi hrana.
LAGUNA COLORADA, BOLIVIJA
-Tu bomo spali. Ja. -Dajmo.
Napolniti moramo avtomobila, ne? Pojdimo naprej do hotela.
Čez noč moramo napolniti akumulator avtomobilov.
Drugače smo opleli. Nikamor ne bomo šli.
Mi gremo, drugi ostanejo tu...
Ja, samo poltovornjaka.
Riviana spravimo do hotela, priključimo in do jutra napolnimo.
Ja, ja.
Hola.
Fant, kako vesel sem, da sem tu.
Samo... Gre samo...
Občutek, ko si...
Ko se stemni, postane mrzlo in si...
Preprosto potrebuješ zavetišče.
Kot starodavni popotniki. To je nekaj...
Začutiš starodaven način življenja.
Rečeš si: "Potrebujem prenočišče, zavetje pred vetrom in mrazom."
In...
Tole je odlično. Tisto pravo.
Mi gremo naprej, ker imamo ogromna akumulatorja
in če ju ne napolnimo, bomo obtičali
-za 24 ur. -Prav.
Ni konec sveta, a lahko to storimo.
Poskušali bomo torej...
Ne vem, ali imamo dovolj energije, a bomo poskusili.
Oba riviana in sprinter sledijo land cruiserju.
Težko bo, toda do hotela je ura vožnje.
Smešno. Vedno govorimo, da se ne bomo vozili ponoči.
Potem pa seveda...
Vozimo ponoči.
Moj akumulator ima še 25 % moči.
Davov pa mislim, da samo 7 ali 8 %.
Hitro se prazni. Najbrž zaradi zunanje temperature.
Ni jasno ali mu bo uspelo.
Kolesnica je tako globoka, da ni važno, kako popravljaš.
Pelje te, kamor hočeš...
Kamor hoče, tu zraven pa je prepad.
Če se bo akumulator takole praznil, bo prazen pred ciljem.
Ampak mislim, da bi kar šli...
Da bi kar šli naprej.
Jezus, amortizerji.
Slišite to praskanje?
Kolo drgne ob blatnik in tam je temna... Pazi!
Prevedel Gregor Lavrin