אנחנו הולכים לרכוב 21,000 ק"מ דרך 13 מדינות.
מאושואיה, הלוך וחזור בין ארגנטינה וצ'ילה, למדבר אטקמה,
משם ללה פאס לפני שנחצה את אגם טיטיקקה,
ונמשיך לאורך הרי האנדים לקולומביה, משם לפנמה,
דרך מרכז אמריקה ומקסיקו ונגיע ללוס אנג'לס כעבור מאה יום.
- ראס מלקין, במאי-מפיק -
ניתן להם מצלמות וידאו,
ויהיו להם גם מצלמות עם מיקרופונים על קסדות הבטיחות
כך שיוכלו לצלם את עצמם בדרך.
זה כביש? אלוהים אדירים!
- דיוויד אלכסניאן, במאי-מפיק -
על אופנוע שלישי
ירכב קלאודיו הצלם שלנו.
בנוסף, ראס ואני ניסע בשני טנדרים חשמליים
יחד עם הצלם ג'ימי,
ועם אנתוני וטיילור שיסייעו בלוגיסטיקה.
אנחנו נצלם את הבחורים מהטנדרים
ונחבור אליהם בגבולות.
חוץ מזה, האופנועים יהיו לבדם בשטח.
- לגונה קולורדה, בוליביה -
אני מקווה שהם לא תקועים באמצע שום מקום.
חבל שלא נשארו איתנו. -כן.
זו הייתה טעות לנסוע.
מה המצב, חבר'ה?
המצבר שלנו ריק, למרבה הצער.
וואו. אתם עדיין רחוקים?
כן. עוד 32 ק"מ. -נכון.
אני חייב להטעין בגרירה.
הרכב של דיוויד היה מתקלקל. -כן.
או נשאר בלי דלק. -בלי חשמל.
הם ינסו להטעין אותו בגרירה בכבישים האלה.
כן, אחד כאן.
טוב.
אנחנו ניקח את זה לאט. -כן.
אתה תוביל. הוא מן הסתם אחריך, הספרינטר,
אני אדדה לאט מאחור. טוב?
נראה איך ילך לנו. -סי.
כן. -תודה, חבר'ה.
טוב, בואו ננסה להגיע לשם.
אם אתם לא מאמינים לאלוהים, עכשיו הזמן להתחיל. טוב?
כן.
אין לי זכוכיות. השמשה הקדמית שלי קפאה.
מה שמוזר בטיולים האלה הוא שבדרך כלל הכול הולך בסדר.
אבל כשמשהו משתבש, הוא משתבש במהירות.
אני לא רואה כלום בגלל האבק.
אבל אנחנו יכולים לראות את האור של המלון שמולנו.
נראה לי שאנחנו צריכים פשוט להביא את הרכב ליעד.
אתה כל כך קרוב, ראס. הגעתי ממש בקושי.
אם לא היינו מחזירים את שני הרכבים,
באמת היינו נתקעים.
הגעת, אחי. הגעת.
בעור שינינו.
איזה מסע מטורף, מה?
מזל שהגענו למטענים,
אבל אני לא יודע מה קרה למתלה.
בכל אופן, הגענו. זה העיקר.
אבק, קור... טירוף.
אתה בגובה של 5,000 מטר ומגלה שבמקום מיני-בר,
יש לך ארון תרופות.
ומכלי חמצן.
דרך אכזרית לרכיבה מחכה לבחורים מחר בבוקר.
צ'רלי יצטרך לשבת על האופנוע על דרך החתחתים הזאת לאורך חמישים ק"מ,
ומי יודע מה התחזית.
כן, אין לנו מושג מה מצפה לנו מחר. נכון?
- מדבר סילולי, בוליביה -
- עוד 14,750 ק"מ ללוס אנג'לס -
יש לנו כמאה ק"מ של דרכי עפר עד שנגיע לכביש סלול.
זה קצת יותר מכפי שציפינו, אבל נתגבר על זה.
נצטרך פשוט לרכוב כל הדרך כמו שהאופנוע רוצה. אתה מבין אותי?
לזגזג לכל הכיוונים.
בסדר. מאוד חולי כאן.
קדימה, צ'רלי. זה בסדר.
זה בסדר, צ'רלי.
מה זה היה?
קצת מלחיץ אותי בגלל הרגליים שלי.
הן מרגישות קצת... יש לי רגליים מרוסקות.
- משטחי המלח אויוני, מדבר סילולי -
שמענו על האגם הזה. תושבי המקום מכנים אותו "דם האלים."
הוא אדום להפליא, לא?
הפלמינגואים לבנים במקור
אבל הנוצות שלהן מוכתמות ממי האדם.
ההר שמאחור מקסים.
אחרי כל טיול
אני חוזר הביתה עם מאות תמונות של האופנוע שלי.
וואו.
הדבר העיקרי הוא, וצ'רלי לא ידבר על זה,
אבל הרגליים שלו רגישות מאוד כי הוא עבר שתי תאונות מחרידות,
והרגליים שלו מלאות מוטות ובורגי טיטניום ו...
אם האופנוע ייפול על הרגל שלו והיא תישבר...
זה יכול להיות הסוף של הרגל שלו. אתם מבינים?
הוא בטח חושב על זה כל הזמן,
למשל, כשהוא מיטלטל על האופנוע.
יש לו ביצים ענקיות, והוא לא...
הוא פשוט משנס מותניים ועושה את זה.
הוא לא בלתי מודע לזה,
ובכל זאת הוא מצליח להתגבר על זה להמשיך הלאה,
וזה אמיץ מאוד.
טיול בסגנון הזה מרומם את הלב במישור אחד.
הוא גם יכול להיות כיף גדול. אבל הוא גם מייגע מאוד.
אנשים לא ישנים טוב ולא אוכלים טוב.
רכיבה כזאת על אופנוע היא מסוכנת
בתנאים האלה.
ליואן אין ניסיון רב ברכיבת שטח.
לצ'רלי היו שתי תאונות קשות
שמונעות ממנו לעמוד על המדרכים.
הוא לא רוכב בעמידה
כי זה מפעיל לחץ חזק מדי על כמה מהעצמות השבורות שלו.
קצת רך כאן.
זה בסדר, זה בסדר. -כל כך רך.
אנחנו ב-4,400 מ'. -הגובה. כן.
בסדר.
תראה את ההר ההוא. הוא פשוט... הוא עצום.
השיער נכנס לי לעיניים.
יפה שלי. קדימה, יפה שלי. הנה זה בא.
קדימה, יפה שלי. קדימה, עולים כאן.
לא יודע מי פוחד יותר, אתה או אני, כשאתה משמיע קולות כאלה.
אני לא אוהב את זה.
אני לא אוהב את החול. אוי, הדרך ממש חולית.
כל כך קרוב, ועם זאת כל כך רחוק.
הדרך השנייה נראית יותר טובה.
פשוט אי אפשר לנצח. אחיזה קלה, אחיזה קלה.
לדחוף הלאה.
העיניים קדימה על הדרך.
לנווט את האופנוע עם העיניים.
אני רוצה להיות שם. אני רוצה לנסוע לשם.
אני אסע לשם.
קצת רך...
אוי, לא. צ'רלי נפל.
הוא נפל. הוא נפל.
בסדר.
זה בסדר, זה בסדר.
אתה בסדר?
אתה בסדר? נפצעת?
לא, הצלע שלי.
קצת.
הרגשתי את הצלע שלי קצת כאן. נוקשת.
לא. -אבל זה בסדר.
זה בסדר. אני חושב שאני בסדר.
כן, אני יכול לנשום.
בסדר? -כן.
טוב.
חכה. אולי אעבור לצד שלך ונרים ביחד.
אתה בסדר? חששתי שהרגל שלך תיתקע.
לא. אני... עדיין עומד. -בסדר.
אחת, שתיים, שלוש. זהו.
בסדר. -בסדר?
בזמן שנפלתי חשבתי איך הכול... נוקש ומקרקש.
התחלתי להאט, אבל הייתי...
המצערת שלי הייתה עדיין קצת פתוחה.
וזה רק החמיר את המצב.
כן, לא ייאמן כמה שזה קשה.
בסדר. נפלתי... בטיפשות.
חששתי מאוד לרגליים שלי, ניסיתי ליישר אותן ולהזיז אותן הצדה.
אתה יכול לבדוק בכל המפות בבית,
אבל עד שאתה יושב על האופנוע בנוף הזה,
אין לך מושג איך זה יהיה.
ידענו שבוליביה תהיה תובענית,
אבל לא דמיינתי שיהיה כ"כ קשה.
פתאום אתה מרגיש פגיע מאוד על האופנוע.
במכונית... זה הרבה יותר קל כי יש לך ארבעה גלגלים.
לכן נסיעה בחול עמוק היא פחות מסוכנת.
אלוהים יודע איפה אנחנו,
ויש לנו עוד קילומטרים רבים לנסוע.
אני לא בטוח שיש כביש נורמלי בהמשך.
הקטע האחרון של הכבישים הקשים...
זה לא כביש. אין שום כביש. יש רק דרכי עפר.
גם אם אלה דרכי עפר, זה מרחב פתוח.
אני בטוח שיואן וצ'רלי נאבקים עם החריצים האלה.
אבל לא הייתי צריך לנסוע בלי לאפשר להם לתקן את בלם היד.
לא ראינו אף אחד מאז המעיין החם.
אנחנו ממש מנותקים, אחי. -כן.
כן, איבדתי שליטה. כמעט איבדתי אותה. -וואו.
אבל היא חזרה. -היא חזרה, מותק.
ישר לצד השני. זה היה...
חשבתי שאתה הולך ליפול באותו רגע.
זה דייב.
שלום, חבר'ה.
אולי תיסעו לפנינו ואנחנו...
אפשר לצלם מעל הגג או לא?
דייב, בלם חניה.
אוי, לא, דייב. המכונית...
אוי, אלוהים, אוי אלוהים... דייב, שים לב! תיזהר!
דייב, תיזהר! תיזהר!
אוי ואבוי. אתה בסדר?
אני חושב שכן. אין לי בלם חניה.
צ'רלי.
למעשה אין לי בכלל בלמים. הלכנו שיתקנו אותם אתמול בערב.
ושכרתי מכונית הבוקר אבל היא לא הגיעה.
החבר'ה מריביאן אמרו לי לא לנסוע בו. ברור שלא הקשבתי להם.
העיקר שאף אחד לא נפגע.
יש לי סחרחורת.
זו אבן גדולה מאוד.
נרים עם המגבה כי הוא תפוס על האבן.
אם נגביה אותו בחמישה ס"מ...
ואז מה? ננסה לדחוף את האבן בעצמנו? -בכוח, כן?
אולי נדחוף את האבן הצדה, אם נצליח להרים אותו... מספיק.
אני תוהה אם האבן לא גדולה מדי.
אנחנו חייבים לחסום את שני הגלגלים האלה,
כדי שהוא לא יתגלגל שוב. -כן.
בוא נראה אם אפשר להגביה עוד.
אני חושש שהמגבה לא יסחב את המשקל
ופשוט... יקרוס.
זה היה מראה מפחיד כי לדיוויד אין בלם יד.
ופתאום, כשהוא לא היה במכונית, המכונית נסעה לאחור.
אנתוני היה על הגג עם המצלמה.
מקסים היה במושב הקדמי והמכונית התגלגלה לאחור.
לקח לי דקה עד שהמוח שלי קלט מה קורה.
ואז דייב התחיל לרוץ בתוך הדלת שהתדרדרה בירידה
בניסיון להיכנס למכונית. ולא הצליח.
היי, מק או צ'רלי? -כן?
תוכלו להסתכל על האבן ולראות...
האבן הזאת? -אם יש מרווח כלשהו?
אם לא נתקן את הטנדר של דיוויד,
הם עלולים כולם להיתקע במדבר.
אז כולם מגויסים למשימה.
אני חושב שהבעיה במתלה, או משהו.
יש נוזל במתלה? -תמשיך, דייב.
לא נראה לי שנצליח להזיז את האבן.
וכל הצמיגים חסומים חזק.
רק תסתכל. -זה היה טוב.
כן, עשה את זה. עוד פעם אם אתה יכול, מק.
-זו החברה שלי, אחי. היא הביאה אותי לכאן. -אל תמהר.
קדימה, מותק.
אין מה למהר. קח את הזמן.
אל תגזים. אתה נמצא בגובה רב.
אם נוציא את המגבה עכשיו...
כשהוא יצא, המכונית עלולה ליפול בחזרה על האבן.
המגבה לא מחוזק במאה אחוז. אז תהיה מאוד...
שהוא לא ייפול לך על הראש.
צריך למשוך את האבן לשם.
כן, לשם. אם נצליח להזיז אותה עשרים ס"מ...
תגיד אתה, מק. נראה לך שנוכל להזיז אותה כך?
אולי אתה צודק.
אפשר להגביה את המגבה עוד קצת.
בוא נגביה עוד שלב אחד ונראה מה קורה.
טוב. -אלוהים! זה השתחרר.
זה השתחרר.
כמה המגבה מחוזק? -הייתי אומר שדי טוב.
לא מצוין, אבל די טוב. -לא מדהים.
מק, אני לא רוצה שתשכב מתחת.
ממילא צריך לקשור את החבל סביב האבן.
בהחלט. אעשה את זה עכשיו, טוב?
מק, תיזהר שם.
חכה, לא. עוד פעם. -הצלחנו.
כולם להישאר... רגועים וקרי רוח. -קח את הזמן.
קח את הזמן.
שיט. יש שם ראשים של אנשים מלמטה.
טוב, תן לי לצאת.
יש! טוב. אל תתקרבו למכונית, טוב?
חכה...
אל תתקרבו. אני מחפש מקום שטוח.
מק, צא משם, בבקשה. -זה כבר לא מטפטף.
ננקה את הגלגלים מאבנים.
משהו נפל. -כן.
משהו די גדול נפל.
דייב, רוצה להעיף מבט בחתיכת המתכת הזאת?
שמונחת על הרצפה? -תרים אותה.
סיימנו כאן. בואו, חבר'ה. או שהיא תיסע או שלא.
כן.
הצמיג לא נראה טוב. לדעתי עדיף לא לנסוע בה.
ויש גם גוש גדול של מתכת שנפל.
בכל אופן, זו החלטה שלו.
- מקסים, מפיק מקומי -
בינתיים כולנו בריאים ושלמים.
יש לנו עוד דרך ארוכה. -כן.
אוי, אלוהים. אני שמח שאנחנו זזים קצת.
אני פשוט לא רוצה לחכות יותר. אני רוצה לצאת לדרך.
היי. -מה זה יכול להיות לדעתך?
אם הוא יאבד גלגל, אנחנו... -כן.
זה עוד נזק. זה עוד יותר גרוע. -רציני.
זה עבד לרגע.
כן, לפעמים עיכוב של שתי דקות יכול לחסוך זמן רב.
אני מבין, מקסים. אני לא רוצה להישאר במדבר.
כשהאוטו נוסע, צריך להמשיך לנסוע.
אלא אבות טיפוס ואנחנו העמסנו עליהם.
אני מבין אותך. -נראה איך ילך. אני אוהב אותך.
אהיה מאחוריך. אוהב אותך, אחי.
מישהו זיהה את חתיכת המתכת?
למה היא מיועדת? ומה היא עושה?
בטוח שהיא שייכת לחלק התחתון של המתלה...
נכון. -מהצד השני.
אז ייתכן שהיא סתם מכל שמן רזרבי.
אולי היא... לא? -לא, היא לא.
היא הרבה יותר מדי... היא כמו...
למכונית בגודל הזה צריך מכל גדול.
בוא נשתה מים לפני שנזוז.
מהשתן שלי מאתמול? -שתן... יופי.
באמת השתנתי בזה בלילה.
זה שינוי גדול, שינוי גדול ודינמי.
שינוי דרמטי בכבישים, בהרפתקה...
והסיכויים שלא נגיע למקומות גבוהים יותר.
דברים מתקלקלים.
אני חושב שאחרי פרק זמן מסוים בטיול
כשאנשים כבר מותשים ממנו,
הדינמיקה בין הדמויות משתנה.
מעולם לא הרגשתי קרוב אליך יותר מהימים האחרונים
ואני אוהב את זה מאוד. -זה מקסים, כן.
ואנשים צריכים מנוחה זה מזה. וזה...
אני חושב שזה צירוף של קשיים רבים שנערמו.
ואל תשכח שאנחנו נמצאים...
בשלושת הימים האחרונים אנחנו בגובה של 4,500 מטר.
כן.
- גובה: 4,572 מ' -
החבר'ה נשרכים מאחורינו.
מה צריך לעשות?
תמשיכו להתקדם. מהר מאוד יהיה חושך.
זה בסדר, אחי.
מה שקרה זה שפגענו בסלע. בצד של הנהג מאחור.
- מדבר עם מכונאי של ריביאן -
זו מכה חזקה. היא ריסקה את מערכת המתלים.
התחילו להיפלט נוזלים.
נראה לך שכדאי... אני יכול להפסיק את פעולה המשאבה?
ארבעה חוטים ביחד, אפור. אז פשוט אמשוך את זה?
טוב. תודה, פיט.
הדרך הזאת לא פחות טובה מבטון.
זה הכביש?
אוי, אלוהים.
אתה צוחק?
נפלא.
אני רוצה לבכות. בא לי לבכות. -אוי, אלוהים.
זה בפירוש כביש שטוח יחסית למה שרכבנו עליו בעבר.
תראה את השמיים שם. וואו.
אני אוהב את זה...
אני פשוט כל כך, כל כך נהנה.
מקסים.
אנחנו קצת בפיגור בלו"ז,
אבל אני שמח שיכולנו לעזור לדיוויד לרדת מהאבן ההיא.
רכבנו המון היום, אבל נצטרך להמשיך גם בלילה עד אויוני.
- אויוני, בוליביה -
הרגשתי קצת כמו בחלום,
רכיבה ממושכת, משטחי המלח באור הירח,
ואז המלון הלבן הבתולי.
היה יפה מצדם לתת לנו להטעין במשך הלילה.
יש שקע... -יש לך שקע כאן.
ככה? -כן.
שלום, לאמה.
- ברונו, לאמה -
הוא כל כך רך.
יום אחד תהיה סוודר.
מה אמרת?
אמרתי, "יום אחד תהיה סוודר." כי הם משילים את עורם כמו כבשים.
כל כך רך.
נראה שהעמידו כאן זוג חברים ותיקים שלי.
עברו עלינו שלושה ימים בלתי רגילים והרואיים במיוחד.
רכבנו קצת על...
- יומן מצלמה -
כביש סלול ועשינו...
הגענו ל-180 קמ"ש והיה מדהים לנסוע מהר.
ובגדול, אם תסתכלו על זה כאן, הכול בנוי מלבני מלח.
מלוח.
אוי, אלוהים. מה אתה עושה למכונית?
שאלה מצוינת.
איך זה שיש לך מספיק ציוד? יש לך?
- פיט, ריביאן -
אנחנו מאלתרים. -אתה מאלתר.
אתה צריך לאלתר, נכון? -בדיוק, כן.
אנחנו מסתדרים עם מה שיש. -עם מה שיש.
המכונית של דיוויד חטפה... הייתה שם אבן גדולה.
כן.
והחלק הזה של המכונית איננו. -בהחלט.
מה זה?
שם שמור השמן ההידראולי הרזרבי. -כן.
אלה כאן.
צ'רלי? זה מכל רזרבי. תודה.
מכל רזרבי? -מכל רזרבי.
הדבר הזה. -כן, זה.
אין רגע דל, מה?
אין רגע דל. אין.
הריביאנים קשוחים וכמעט שוב ביחד.
מחר יש לנו יום ארוך,
אבל קודם נלך לראות את משטחי המלח.
- בוליביה -
- משטחי המלח באויוני, בוליביה -
לעזאזל. זה ענקי.
משטח המלח הגדול בעולם, כאן ליד אויוני, בוליביה.
כל כך יפה.
איזה מקום.
מדהים שזה נראה כמו עור, נכון?
כן. כמו עור של פיל. -כן.
בזמנים מסוימים בשנה יורד כאן גשם,
כל פעם במשך חודשיים, וכל הדבר הזה נהפך לאגם.
ולראי הגדול בעולם.
אם עומדים באמצע, מספיק רחוק מהשוליים,
אומרים שאי אפשר לראות כלום. אפשר ללכת לאיבוד.
אפשר לאבד את הכיוון. -לגמרי.
אי אפשר לראות את האופק, וכל מה שאפשר לראות זה רק מלח,
ואז מתבלבלים ולא יודעים מאיפה באתם ולאן צריך ללכת.
ואנשים קיפחו את חייהם כאן.
זה מסוכן ביותר אבל יפה להפליא.
- אויוני - צ'איאפאטה -
- יוניסף -
אנחנו נמצאים באמצע המישורים הגבוהים של בוליביה.
עדיין 3,567 מ'.
- גובה: 3,567 מ' -
נהניתי בשלושת הימים האחרונים,
אף שהיו לי רגעים קשים מאוד.
אני לא אופנוען שטח, אני אוהב לרכוב על כביש.
אני אוהב... אני אופנוען כביש.
מעת לעת אני משתתף בימי שטח, אבל לא הרבה.
אני לא רוצה לנסוע מהר.
אני פשוט אוהב לרכוב על אופנועים, להגיע מנקודה A לנקודה B ו...
על כביש כזה אני מרגיש בבית.
האופנועים תפקדו נפלא.
אופנועי ההארלי האלה פשוט עמדו בזה בגבורה.
זה דגם חדש לגמרי.
עדיין לא בייצור. אלה אבות טיפוסים של אופנועים.
הרכיבה על האופנועים החשמליים האלה מארץ האש עד לוס אנג'לס,
איזה סיפור נפלא זה יהיה אם נצליח, אם נגיע איתם לשם.
והם יעשו כל מה שהם יכולים כדי לעזור לנו.
גאה להיות רוכב ניסוי של הארלי-דיווידסון. אוכל להוסיף את זה לקורות החיים שלי.
בדרך לביקור הראשון ביוניסף.
אני אוהב לעבוד איתם. אוהב את העבודה שהם עושים.
אני חושב שהיא חשובה מאוד.
ותמיד ראיתי זאת ככבוד גדול לעבוד איתם.
הרעיון הוא שיוניסף חברו לממשלת בוליביה
וניהלו קמפיין לפתיחת בתי ספר
שבהם יוכלו התושבים הילידים לרכוש השכלה בשפה שלהם,
לצד ספרדית,
וללמוד על התרבות שלהם עצמם, כי זה לא היה קיים.
היי. מעולם לא הקדמנו. -אני לא מאמינה.
הגעתם. הם שרדו.
המטרה היא לספק השכלה
לילדי הילידים שגרים במקומות נידחים.
- פולין, יוניסף -
תבקרו בבי"ס מדהים באמצע שום מקום.
חלק מהילדים הולכים ברגל שעות על שעות כדי להגיע לבית הספר.
המרחקים שהם צריכים ללכת הם מרשימים.
מה היה מצבם של הילדים הקצ'ואנים לפני שנפתח בית הספר?
- אדאן, יוניסף -
ארבעים ושלושה אחוז מאוכלוסיית בוליביה הם ילידים.
לפני שלושים שנה אסור היה לי לחבוש את זה.
התושבים הילידים נשכחו במדינה זאת
כאילו אינם קיימים.
ב-1990 יוניסף החל לעבוד
עם שמונה בתי ספר, ולספק חינוך דו-לשוני ובין-תרבותי,
מה שאומר, ללמד את ילדי הילידים
בשפה שלהם ולהתבסס על הידע שלהם עצמם.
- בית ספר צ'איאמאיו, בוליביה -
הקהילה הקצ'ואנית הילידית צמחה סביב בית הספר הזה.
בנו אותו לפני עשר שנים.
שלום, שלום.
שלום. קומו אסטאס? שלום, מה שלומך?
שלום. -שלום.
מה?
גרסיאס. -ברוכים הבאים.
נעים מאוד. -אתם מוזמנים להיכנס.
בואו מכאן. -עצור כאן.
שלום. כן.
יפה. כן. אהבתי את זה.
תודה רבה.
זה.
זה בשביל לרקוד. לרקוד.
היא טובה מאוד.
ארבע, חמש, שש, שבע, שמונה, תשע, עשר.
זה בשפה המקומית שלהם?
כן. קצ'ואנית. -כן, כן, קצ'ואנית.
מקסים להתבונן בילדים לומדים את השמות הקצ'ואנים
של הצמחים והפרחים המקומיים.
שורש.
בן כמה אני? -כן.
ארבעים ושמונה. שאלה חצופה. 48.
מה אתה עושה?
אני שחקן.
אילו סרטים עשית?
מישהו ראה את "טריינספוטינג"?
לא. מישהו ראה את...
מישהו ראה את "מלחמת הכוכבים"?
"מלחמת הכוכבים"?
סי? נו? לא כאן אולי.
אממ, "כריסטופר רובין"?
פו הדוב? -לא נראה לי.
אני רוצה את הסוכן שלי. תשיגו את הסוכן שלי.
הילדים האלה לא ראו אף סרט שלי.
כן. חלק מהאימהות.
הכובעים נהדרים, נכון? -איזה מראה מגניב.
שכבה על שכבה של בד צבעוני וכובע נהדר.
מישהו סורג בכיתה?
אני, אני.
כולם. -וואו.
זו ההזדמנות שלי לסרוג, צ'רלי. -זו ההזדמנות שלך, יואן.
הו, אלוהים. תראה את זה. אתם באמת יודעים לסרוג.
תראה את הדוגמה שהוא סורג.
אתה צוחק? אתה סרגת את זה?
תראה את זה. זה מסובך.
זה קל. צריך רק להזיז את הידיים.
הילדים האלה משמרים את תרבותם
באמצעות סריגה ומלאכת יד.
כובע הצמר הזה, שנקרא "צ'ולו,"
מספר מאיפה הילד ועל הקשר שלו עם הטבע.
כן, זה מסובך. סרגתי עם זה.
די קשה לסרוג את זה כי אלה סיבים, לא צמר.
הוא לובש חצאית.
אין לך זקן.
אה, כן. אבל זה מה שאנחנו לובשים. חצאית משובצת.
לא מאמינה.
כן, זו החצאית שלו.
וגם גרביים כאלה.
אני לא מאמינה לך. -סי?
ויש צבע שונה לכל משפחה.
אוי, צ'רלי.
בסדר.
אוי ואבוי.
אני גדול מדי לכיסא הזה.
תודה שבאתם לבוליביה.
העונג כולו שלנו. אנחנו שמחים להיות כאן.
תודה שבחרתם בבוליביה ושביקרתם בבית הספר.
תודה רבה שבחרתם לבקר דווקא בבוליביה.
אנחנו אוהבים אותה. מקום מקסים. -העונג כולו שלנו.
היה נפלא שם.
ואלוהים אדירים, הילדים היו כל כך נחמדים ומצחיקים,
והם העלו מופע מקסים לכבודנו.
ההשפעה על האנשים האלה
של האפשרות להתחנך בשפה התרבותית שלהם וגם בספרדית.
ואז כל העולם מונח לרגליהם...
תרתי משמע, כי הם בגובה 4,500 מ'.
אז העולם באמת מונח לרגליהם.
יש שם מכונית.
לה פאס.
זו לה פאס. הגענו ללה פאס, צ'רלי.
- לה פאס, בוליביה -
אנחנו בדרך ללה פאס. זו עיר צפופה מאוד,
אבל קיים בה איזון מוצלח בין מודרניות והתרבות הילידית.
אני מתרגש לראות אותה.
זה לא ייאמן. זה אדיר.
זה רעיון גאוני כי אפשר...
כי זה לא על האדמה, זה לא מזהם.
זה לא תופס מקום.
ואפשר לשלב את זה.
בעיר גדולה ודחוסה כמו זו, אפשר למצוא לזה מקום.
כן.
אבל זה בטח זוועה למי שגר באחת הדירות
וכל שתי דקות יש... עוברת קרונית.
- לה פאס -
מוכנים להשתמש בתחבורה ציבורית?
לאן נלך? לאן?
תמיד נגמר לנו האוויר במקום הזה.
לה פאס. -לה פאס, אנחנו מגיעים.
הו. אלוהים. אני לא יכול לנשום.
אני אוהב את זה.
אנחנו ברכבל.
אתה רואה את זה? -וואו. איזה נוף.
זה הרכבל שעולה לעיר?
אנחנו בדרך לקסקו וייחו, הרובע העתיק.
זו תערובת של חנויות אקלקטיות ובתי מלאכה של אמנים בוליביאנים.
בוא נקנה עוד קישוטים לאופנוע של קלאודיו.
כן.
וואו. איזה מראה מרהיב, לא?
הדבר הראשון שתופס את העין הוא התערובת המוחלטת של ילידים ו...
- הידאיה, מפיקה מקומית -
אנשים ממוצא ספרדי. זה מיש-מש אמיתי, נכון?
אני מת על המגבעת הזאת.
היא מהממת. -נפלאה, נכון?
מוזיקה מקסימה. מבטיחה שכולם ידעו שהם הגיעו.
אקו אפיסיינטה.
זה קורע.
הרבה יותר יפה מ"ביפ, ביפ, ביפ."
אצלנו זה האוטו-גלידה.
זה רך מאוד.
זה מסוג הדברים שאנחנו צריכים לאופנוע של קלאודיו.
עוד מזה. עוד הרבה, הרבה מזה.
אז הוא ירכב ככה...
והלאמה תעשה, "אה!"
תראה את זה.
אוי, אלוהים. יש לה שישה מיתרים.
גרסיאס. המון תודה. יפה מאוד. החנות שלך מקסימה.
תודה. -טוב. מקסים. תודה.
זו נחמדה. בגודל מתאים לנסיעות.
יש לה צליל יפה.
יפה, לא?
אני אוהב את הסגול. כל כך היפי. כל כך...
זאת כל כך מקומית.
זה מדהים, לא? -הולם אותך.
זה ממש חמוד. מוצא חן בעיניי.
המון תודה. תודה.
גרסיאס. תודה, חבר'ה. זה מקסים. -תודה. להתראות. ביי.
אני מת על המקום הזה.
יש כאן תערובת מרתקת של תרבות מסורתית ומודרנית.
אנחנו בדרך למסעדה שהתחילה כבית ספר
לילדים טעוני טיפוח.
ומאז רבים מהתלמידים התקדמו ונהיו שפים מצליחים.
זה לא בדיוק מה שאכלנו בחמשת השבועות האחרונים. יש לציין.
איך היה התפריט?
- מרסיה טאהא, שפית ראשית -
פעם ככה, פעם ככה. -פרינגלס, אממ...
שוקולדים, סניקרס...
סניקרס, כן. -אוי ואבוי.
אנחנו צריכים להאכיל אתכם טוב. -כן.
זה וירה-וירה, עשב תיבול מסורתי מהרי האנדים.
יש לנו ביצי שליו קטנות.
אנחנו ממלאים אותה ואז מעשנים אותה עם וירה-וירה.
זה כמו אצבע...
תוכל להראות להם את ביצי השליו?
אני אוהב את תשומת הלב לפרטים.
כן, זה מקסים.
יש לי הרגשה שזו אחת הערים הכי מגניבות
שהייתי בהן בחיי.
אנחנו עובדים הרבה עם היצרנים, ישירות עם היצרנים.
שלוש פעמים בשנה אנחנו נוסעים בכל בוליביה
כדי למצוא את המוצרים האלה ולהיות בקשר עם היצרנים.
וואו. אבל הכול מבוליביה?
כל חומרי הגלם שלנו הם מאה אחוז בוליביאנים.
וואו. -וואו, זה נהדר.
כן.
אנחנו יוצאים תכופות ללקט בהרי האנדים, באמזונס, בצ'אקו,
ומשלבים את הכול.
האנשים שמגיעים הנה רוצים לראות את כל בוליביה...
ואנחנו מגישים את כל בוליביה על צלחת.
זה הרעיון.
זה מה שאני עשיתי. עבדתי כשוטף כלים במשך שנתיים בגיל 14, 15, 16.
אתה הטבח, אני שוטף הכלים. ככה עובדת מערכת היחסים הזאת.
אני חש התרוממות רוח כשאני מביט באנשים כאלה,
ועבדתי הרבה במטבחים כאלה,
והייתי צריך להקפיד על הפרטים כמו שהוא עושה עכשיו, ואני אוהב את זה.
אבל צריך כמה שנים כדי להגיע לרמה הזאת.
זה מקום מיוחד
כי זה התחיל בכך שהם אספו אליהם ילדים עניים או טעוני טיפוח
ולימדו אותם לבשל,
ורבים מהילדים האלה התקדמו ונהיו שפים בזכות עצמם
במטבחים בכל העולם.
האוכל היה טעים מאוד.
הארוחה הייתה יוצאת מן הכלל, נהדרת.
עבודת יד מבוליביה,
אין תווית או סימון כלשהו, אבל היא מקסימה.
הצוואר יפה מאוד. תראו את העץ בצוואר שלה.
נכון היא יפה?
קנינו אותה וחשבתי לעצמי,
"הרגע קניתי גיטרה.
מה אעשה... כלומר, איך אביא אותה הביתה?"
ואז חשבתי,
"נדחוף אותה לספרינטר והיא תיסע הביתה."
זו הייתה מחשבה מצחיקה.
"חלק זה בי, לעולם לא תדעי
חלק זה בי, לעולם לא אראה
ללא תקווה, אוהב אותך ללא סוף
ללא תקווה, אתן לך הכול
אך לא אוותר עלייך
לא אאכזב אותך
ולא אניח לך ליפול
אם יבוא הרגע"
טוב.
אתם יכולים להתרחק או לישון עם הדבר הזה
ליד החלון או ליד האוהל.
אני מבין. -אם יקרה משהו...
- טיילור -
זה יתחיל לצפצף והזרם ייפסק.
אז תדעו... -אני מבין, הנגדי.
אם אתם לא מטעינים, תוכלו...
אתה כזה ילד פלא.
איפה יותר טוב...
אנחנו נוסעים לאגם טיטיקקה ובסוף נגיע לקופקבנה.
אבל יש מעבורת,
ואנחנו צריכים...
זה נפסק כשמחשיך, אז...
ראיתם את קישוט האופנוע החדש של קלאודיו?
הלאמה הצורחת.
קלאודיו, מה דעתך?
כולי התפעלות.
- קלאודיו -
כשיש רוח היא צורחת... כשאתה רוכב על הספורטסטר שלך.
איזה מקום. -אני יודע. זה מטורף.
לא רוצה לעזוב את לה פאס. אני אוהב את לה פאס.
אני יודע.
תראה. זה אחד מהאוטובוסים המגניבים.
כן. מגניבים.
החלון האחורי ענקי.
זה אדיר, לא?
צריך שני סטים של וילונות בשביל החלון האחורי.
בחיי. כל כך מגניב.
הוא נלחם עם העלייה, לא?
- אל אלטו, בוליביה -
אל אלטו, העיר הסמוכה ללה פאס.
גובהה כמעט 4,300 מ' והיא האזור המאוכלס הגבוה בעולם.
- גובה: 4,267 מ' -
זה לא כל כך הגיוני, נכון?
זה לא הגיוני בכלל. חבל שלא נשארנו על הכביש הראשי.
הוא היה מוביל אותנו ישר ל...
לא משנה.
לוח הזמנים שלנו צפוף מאוד. אנחנו מנסים להגיע לקופקבנה.
יש מעבורת שתעביר אותנו לצד השני של אגם טיטיקקה,
אבל יש להם מדיניות של...
המעבורת האחרונה יוצאת כשהשמש שוקעת.
אז נשתדל להגיע.
יש לי ישר קדימה.
באמת? לי יש שמאלה חזק ואז ימינה.
אנחנו עולים ועולים. זה לא ייאמן.
ארוכה הדרך למעלה, מה? אלוהים.
מעלה מעלה.
וואו.
זה...
שלי רק אומר לי להיצמד לימין... כל הזמן.
אני לא יודע מה נכון.
אני חושב שהלכנו לאיבוד.
העלייה גומרת לנו על הסוללות.
הנה הריביאן השני, מאחורינו.
לאן הוא נוסע עכשיו?
לכאן?
באמת?
לא, זה לא מוביל לשום... תחזור.
בטוח שאתה רוצה לעלות כאן?
הם טעו בכיוון.
אני חושב שאנחנו צריכים לנסוע לכיוון השני. אני לא חושב שזו הדרך.
לא רוצה לעשות את זה.
זה תלול מדי.
דיוויד...
אנתוני, חכה שם. אני מסתובב.
דיוויד...
אני הולך לצאת.
אני יוצא.
הנה האוטוסטרדה שם.
אז אנחנו רוצים להמשיך כאן.
תיזהר מהאוטובוס משמאלך. -ואז...
משמאלי.
אני מת מפחד. אני עדיין מתאושש מזה, חבר'ה.
עלינו בכביש הזה. לא היה לי מה לחפש שם.
בדיוק החלפנו את הבלמים.
המכונאים עבדו עד 3:30 בבוקר כדי שהבלמים יעבדו.
פחדתי מאוד.
אנתוני היה בארגז של הטנדר, הוא צילם משם.
טיילור נתלה מחוץ לחלון.
אני לא מגזים. ככה זה נראה. בנקודה הכי גבוהה של לה פאס,
וזה היה כביש מרוצף אבנים.
חשבתי לעצמי, "אלוהים, אם המכונית תשבוק עכשיו, הלך עלינו."
היינו נופלים ישר לתוך הנוף.
בכל אופן...
יש בעיה שאני צריך לטפל בה עכשיו.
מעולם לא נהגתי לאט כל כך זמן ארוך כל כך.
מורה הנהיגה שלי בתיכון היה מתגאה בי.
- לה פאס -
- מעבורת אגם טיטיקקה -
צ'רלי... אני מתחיל להרגיש את הגובה.
כן, אני יודע.
- אגם טיטיקקה, בוליביה -
לא ייאמן שהגענו.
אגם טיטיקקה, האגם הגבוה בעולם.
המעבורת האחרונה.
הבחורים שם. זו הייתה נסיעה מפרכת.
אני בטוח שהם נאבקו.
מעבורת אקראית לגמרי. אהבתי.
כלומר, היא כל כך לא בטיחותית ומטורללת באקראיות שלה.
כשאתה רואה דבר כזה בעולם,
שעדיין מתרחש באקראיות בסגנון הית' רובינסון.
קר בחוץ. קר.
אני בוודאות נהיה חולה, צ'רלי.
כשהגובה מכה בך, הוא מכה בכך.
טיילור שוב סובל, ואני חושב שגם יואן מרגיש את זה עכשיו.
קדימה.
נקרא לרופאה.
יואן, אתה מרגיש בסדר?
אני איתך, טוב, אחי?
טיילור מתדרדר במהירות,
אבל הוא לא היחיד שמדאיג אותי.
- קרן, רופאה -
קיוויתי שתהיי הרופאה הכי פחות עסוקה
בהיסטוריה של העולם.
אל תדאג. -יואן לא מרגיש טוב.
בסדר, נבדוק אותו. -הוא לא ביקש שנקרא לך,
אבל אשמח מאוד אם תבואי לראות אותו, טוב?
בסדר, נלך לראות אותו.
יואן?
תרגום כתוביות: גלית אקסלרד