Mēs nobrauksim 21 000 km cauri 13 valstīm.
No Ušvajas cauri Argentīnai un Čīlei brauksim uz Atakamas tuksnesi,
tad dosimies uz Lapasu, šķērsosim Titikakas ezeru,
turpināsim ceļu gar Andiem uz Kolumbiju, tad pāri Panamai,
cauri Centrālamerikai un Meksikai un 100 dienas vēlāk nonāksim Losandželosā.
RASS MALKINS REŽISORS PRODUCENTS
Mēs puišiem iedosim videokameras,
un viņiem būs kameras ar mikrofoniem arī pie ķiverēm,
lai viņi braucot var filmēt paši.
Vai tas ir ceļš? Ak dievs!
DEIVIDS ALEKSEINIANS REŽISORS PRODUCENTS
Būs arī trešais motocikls,
ar to brauks operators Klaudio.
Turklāt mēs ar Rasu brauksim divos elektropikapos,
kopā ar mums būs operatori Džimijs,
Entonijs un Teilors, kuri palīdzēs arī ar loģistiku.
Mēs filmēsim puišus no mašīnām,
satiksimies ar viņiem pie robežām,
bet tā motociklisti brauks vieni paši.
LAGUNAKOLORADA BOLĪVIJA
Ceru, ka viņi nav iesprūduši laukā nekurienē.
-Viņiem vajadzēja palikt ar mums. -Jā.
Tā bija kļūda - braukt.
Kā iet, puiši?
Diemžēl mums ir tukšs akumulators.
Oho. Vēl tālu jābrauc?
-Jā. Vēl 32 km. -Jā, tā ir.
Mana mašīna būs jālādē velkot.
-Deividam būs salūzusi mašīna. -Jā.
-Vai beigusies degviela. -Beidzies lādiņš.
Viņi mēģinās uz šiem ceļiem lādēt velkot.
Jā, vienu te.
Labi.
-Brauksim lēnām. -Jā.
Tu pa priekšu. Sprinter, protams, otrais,
un es lēnām braukšu aizmugurē. Labi?
-Redzēsim, kā ies. -Si.
-Jā. -Paldies, puiši.
Labi. Mēģinām tikt galā.
Ja neticat Dievam, šovakar īstais brīdis sākt ticēt. Labi?
Jā.
Neesmu uzlicis brilles. Aizsalis vējstikls.
Šajos ceļojumos jocīgi ir tas, ka parasti viss iet labi.
Bet, ja neiet labi, tad tas notiek ļoti strauji.
Putekļu dēļ neko nevar redzēt.
Bet priekšā varam redzēt viesnīcas gaismu.
Domāju, dabūsim tos mājās. Saprotat?
Tu esi tik tuvu, Ras. Es gandrīz tiku.
Ja nedabūtu abas mašīnas līdz galam,
mēs būtu galīgi iesprūduši.
Tu esi klāt, vecīt. Esi klāt.
Par mata tiesu.
Tas gan bija traks brauciens, ne?
Vismaz tikām līdz lādētājiem,
bet es nezinu, kas notika ar amortizatoriem.
Bet vienalga, esam te. Tas ir galvenais.
Putekļi, aukstums... trakums.
Ziniet, jūs esat 5000 metru augstumā, un minibāra vietā
viņiem ir sasodīts zāļu skapītis.
Saprotat? Skābekļa baloni.
Puišiem rīt no rīta būs jābrauc pa to briesmīgo ceļu.
Bet Čārlijam braukt ar moci 50 km pa to "veļas dēli",
kad sola tādu laiku...
Jā, mums nav ne jausmas, ko nesīs rītdiena. Vai ne?
SILOLI TUKSNESIS BOLĪVIJA
14 756 KM LĪDZ LOSANDŽELOSAI
Mums jānobrauc kādi 100 km pa šīm sliecēm, un tad būs asfalts.
Tas ir nedaudz grūtāk, nekā gaidījām, bet mēs tiksim galā.
Mums tikai jābrauc tā, kā ceļš prasa, saprotat?
Jālīkumo šurpu turpu.
Labi. Te ir ļoti smilšains.
Turies, Čārlij. Turies, Čārlij. Viss labi. Viss labi.
Viss ir labi, Čārlij.
Kas tas bija?
Tas mani biedē manu kāju dēļ.
Tās nedaudz...jūs saprotat. Man bija sadragātas kājas.
UJUNI SĀLS LĪDZENUMS SILOLI TUKSNESIS
Mēs dzirdējām par kādu ezeru. Vietējie to dēvē par dievu asinīm.
Neticami sarkans, ne?
Acīmredzot flamingi dabiski ir balti,
bet to spalvas nokrāso ezers.
Tas kalns aizmugurē ir skaists.
Es veicu šos ceļojumus,
un tad es pārrodos mājās ar simtiem mana moča fotogrāfiju.
Galvenā lieta ir, par ko Čārlijs nekad nerunās,
bet viņa kājas ir ļoti jutīgas, jo viņam bijušas divas baisas avārijas,
un viņa kājās ir stieņi, titāna skrūves un...
Ja mocis uzkristu viņa kājai un tā salūz...
Tās tiešām varētu būt beigas viņa kājai. Saprotat?
Viņš noteikti visu laiku par to domā,
kad viņš grīļojas uz tā.
Viņš ir neticami drosmīgs, ka viņš ne...
Viņš saņemas un brauc.
Nav tā, ka viņš to neapzinātos,
bet viņš it kā spēj to uzveikt un iet tālāk,
kas ir ļoti drosmīgi.
Šāds ceļošanas veids vienā ziņā ir uzmundrinošs.
Tas var būt arī ļoti jautrs. Bet, ziniet, tas ir arī apgrūtinošs.
Cilvēki slikti guļ. Slikti ēd.
Ziniet, ir bīstami būt uz motocikla
šādos apstākļos.
Jūens nebrauc daudz pa bezceļiem.
Čārlijam bijuši vairāki smagi negadījumi,
kas neļauj viņam braukt ar moci, stāvot kājās.
Viņš nestāv uz tā,
jo tā ir pārāk liela slodze dažiem viņa lauztajiem kauliem.
Te ir nedaudz mīksts.
-Ir labi. Ir labi. Ir labi. -Tik mīksts.
-Te ir 4420 metru. -Augstums. Jā.
Labi.
Paskaties uz to kalnu! Tas ir... Tas ir biblisks.
Mati iet acīs.
Mazais skaistulīt. Brauc, skaistulīt! Aiziet!
Brauc, skaistulīt! Aiziet, pārbrauc te!
Nezinu, kuram vairāk bail - tev vai man -, kad tu izdod tās skaņas.
Man nepatīk.
Man nepatīk smiltis. Vecīt, ir ļoti smilšains.
Tik tuvu, bet tomēr tik tālu.
Tagad otrs ceļš izskatās labāk.
Bezcerīgi. Vieglu tvērienu, vieglu tvērienu!
Brauc tik cauri!
Acis uz priekšu!
Stūrē moci ar acīm!
Es gribu būt tur. Es gribu nonākt tur.
Es tur nokļūšu!
Nedaudz mīksts...
Jēziņ. Tā, Čārlijs ir zemē.
Tā, viņš ir nokritis. Nokritis.
Labi.
Nekas. Nekas.
Tev viss labi?
Tev viss labi? Tu savainojies?
Nē, savu ribu.
Nedaudz.
Es te sajutu savu ribu. Tā nokrakšķēja.
-Nē. -Bet viss kārtībā.
Viss kārtībā. Domāju, man viss ir labi.
Jā, es varu paelpot.
-Labi? -Jā.
Labi.
Pagaidi. Es varbūt pāriešu tavā pusē, un celsim abi.
Tev labi? Es domāju... Es satraucos, ka tava kāja iesprūdusi.
-Nē. Esmu... uz kājām. -Labi.
Viens, divi, trīs. Ir.
-Labi. -Labi?
Es kritu un domāju par to, ka viss turpina rūkt.
Un es bremzēju, bet man...
bet man joprojām nedaudz bija atvērta drosele,
un tas to padarīja ļaunāku.
Jā, tas ir neticami. Tas ir smags, šis...
Labi. Tā, es apgāzos... muļķīgā kārtā.
Es ļoti uztraucos par kājām, mēģināju tās pacelt un dabūt malā.
Mājās var izpētīt visas kartes,
bet, kamēr nesēž uz moča šajā ainavā,
nevar īsti zināt, kā būs.
Zinājām, ka Bolīvija no mums prasīs daudz, bet es neiztēlojos, ka būs tik grūti.
Pēkšņi tu jūties uz motocikla ļoti ievainojams.
Mašīnā ir daudz vieglāk, jo ir četri riteņi.
Nav tik nedroša sajūta, ja iebrauc dziļākās smiltīs.
Dievs vien zina, kur mēs esam,
un mums vēl jābrauc daudz kilometru.
Neesmu drošs, ka priekšā ir īsts ceļš.
Šis pēdējais grūto ceļu posms...
Tas nav ceļš. Tas nav nekāds ceļš. Tikai slieces.
Pat ja ir slieces, tas ir vienkārši klajums.
Jūenam un Čārlijam noteikti ir grūti braukt pa šīm gropēm.
Bet man nevajadzēja aizbraukt, kamēr nav salabota stāvbremze.
Kopš tā karstā avota mēs nevienu neesam satikuši.
-Esam pilnīgi nomaļā vietā, draugs. -Jā.
Jā, zaudēju līdzsvaru. Gandrīz apgāzos.
-Bet atguvu to. -Tu atguvi līdzsvaru, draugs.
Pilnībā uz otru pusi. Tas bija...
Es domāju, ka tu gāzīsies. Tiešām.
Šķiet, tas ir Deivs.
Sveiki, puiši.
Brauciet pa priekšu, un mēs...
Mēs varam filmēt pāri augšai?
Deiv, stāvbremzi!
Ak dievs. Deiv, mašīna. Mašīna.
Ak dievs. Ak dievs. Ak dievs. Deiv, sargies! Uzmanies!
Deiv, uzmanies! Uzmanies!
Ak dievs. Jums viss labi?
Laikam. Man nav stāvbremzes.
Čārlij.
Man būtībā nav bremžu. Un es... Mēs vakar lūdzām viņiem salabot.
Un es aizgāju šodien pie mašīnas, un bremžu nebija.
Rivian puiši teica, lai nebraucu. Protams, ka es neklausīju.
Svarīgi ir tas, ka neviens nav cietis.
Esmu visai apreibis.
Tas ir liels, liels, liels akmens.
Paceļam ar domkratu, jo mašīna uzsēdusies.
Ja varētu pacelt par pieciem centimetriem...
-Un tad? Ar rokām izvilkt akmeni? -Tā sanāk, ne? Es domāju...
Varbūt izvilkt akmeni laukā, ja varēsim pacelt... pietiekami.
Jā, es prātoju, vai akmens nav par lielu.
Mums noteikti ir jānobloķē šie divi riteņi,
-lai atkal neripotu atpakaļ. -Jā.
Es pamēģināšu... Pamēģināšu, vai nevar augstāk.
Es uztraucos, ka tas nenoturēs svaru
un vienkārši... apgāzīsies.
Bija... bija baisi to redzēt, jo Deivam nav stāvbremzes.
Un pēkšņi... Viņš nebija mašīnā. Mašīna ripoja atpakaļ.
Entonijs bija augšā ar kameru.
Maksims sēdēja priekšā, un mašīna ripoja atpakaļ.
Manām smadzenēm vajadzēja minūti, lai saprastu, kas notiek.
Un Deivs sāka skriet pie vaļā durvīm, un mašīna ripoja lejā no kalna.
Viņš mēģināja iekāpt. Bet nevarēja.
-Ei, Mak vai Čārlij? -Jā?
Apskatīsiet to akmeni, vai ir...
-Akmeni? -...vai ir atstarpe?
Ja nedabūsim Deiva mašīnu braucamu,
tad viņi varētu visi iesprūst te tuksnesī.
Tāpēc visi pieliek savu roku.
Domāju, tā ir piekare vai kas tāds.
-Vai tas ir hidrauliskais šķidrums? -Turpini, Deiv!
Nedomāju, ka varēsim akmeni izkustināt.
Visi riteņi ir smuki nobloķēti.
-Apskaties... -Tas bija jauki.
Jā, aiziet! Tev sanāk. Ja vari, vēl par vienu augstāk, Mak.
-Tā ir mana mazulīte. Atveda mani šurp. -Nesteidzies!
Aiziet, mīļā!
Nav steigas. Lēnām!
Jā, Deiv, nepārpūlies. Tu esi augstu kalnos.
Ja mēs vilktu to tagad laukā...
velkot to laukā, mašīna varētu atkal nokrist uz akmens.
Domkrats nav pilnīgi drošs, tāpēc esi... jā, esi ļoti...
Lai tā neuzkrīt tev uz galvas.
Mums akmens jāvelk uz šo pusi.
Jā, uz to. Es ceru, ka varēsim pavilkt 20 centimetrus...
Pasaki, Mak. Varēsim dabūt uz šo pusi?
Varbūt tev taisnība.
Domkrats var pacelt vēl nedaudz.
Paceļam vēl par iedaļu. Paskatīsimies, kā izskatīsies.
-Labi. -Ak dievs! Tas ir brīvs!
Ir brīvs. Bet vēl neesam laukā no ķezas.
-Cik drošs ir domkrats? Ir labi? -Es teiktu, ka ir labi.
-Nav lieliski. Ir tīri labi. -Nav pasakaini.
Ei, Mak. Negribu, ka lien apakšā.
Nu, jādabū siksna ap akmeni šajā virzienā.
Noteikti. Tūlīt izdarīšu. Labi?
Mak, esi tur apakšā uzmanīgs!
-Paga, nē. Ei. Vēlreiz! Vēlreiz! -Mēs varam. Varam.
-Visi saglabājiet mieru! -Nesteidzies! Nesteidzies!
Nesteidzies!
Nu velns. Apakšā ir cilvēku galvas.
Labi, aiziešu atpakaļ.
Jā! Tā, stāviet atstatus no mašīnas, labi?
Paga...
Ejiet prom! Vispirms aizbraukšu taisnā vietā.
-Mak, lūdzu, lien laukā! -Bet vairs nepil.
Izņemsim ap riepām saliktos akmeņus.
-Kaut kas arī nokrita. -Jā.
Nokritusi visai liela detaļa.
Deiv, apskaties uz to lielo metāla gabalu,
-kas guļ zemē. -Pacelšu to. Labi.
Jā, ir labi. Aiziet, puiši! Vai nu tā brauks, vai nebrauks.
Jā. Jā.
Riepa neizskatījās labi. Diez vai viņam vajadzētu braukt.
Un tur bija vesels... vesels metāla gabals. Nokritis.
Nu vienalga, tas ir viņa lēmums.
MAKSIMS VIETĒJAIS PRODUCENTS
Jo pagaidām mēs visi esam drošībā un visi esam dzīvi.
-Mums jābrauc tāls ceļš. -Jā.
Ak dievs. Esmu priecīgs, ka virzāmies uz priekšu.
Es negribu vairāk gaidīt. Es gribu braukt.
-Ei... -Kas tas varētu būt?
-Ja viņš paliks bez riteņa, mēs... -Jā.
-Būs lielāki bojājumi. Būs ļaunāk. -Nopietni.
Brīdi darbojās.
Jā, dažreiz divas minūtes var ietaupīt daudz laika.
Es tikšu galā. Tikšu, Maksim. Es negribu te palikt tuksnesī.
Ja mašīna brauc, tad ir jābrauc.
Tie ir prototipi, un mēs no tiem daudz prasām.
-Es saprotu, vecīt. -Paskatīsimies, kā ies. Mīlu.
Jā, būšu aiz tevis. Es arī tevi mīlu.
Vai kāds saprata, kas tā bija par detaļu?
Kam tā bija domāta? Ko tā dara?
Tā noteikti bija daļa no piekares apakšas...
-Jā. -Otrā pusē. Tāpēc...
Varēja būt eļļas tvertne.
-Tā varēja... Nē? -Nē, tā nebija. Nē.
Tas bija pārāk... Tas bija kā...
Zini, tik lielai mašīnai tvertnei jābūt...
Skaidrs. Iedzeram pirms ceļa ūdeni.
-Gribi manu vakarnakts urīnu? -Urīns... Lieliski.
Nē, es tiešām tur naktī iečurāju.
Tās ir lielas pārmaiņas, dinamiskas pārmaiņas.
Dramatiski mainījušies ceļi, piedzīvojumi...
Ir augstākas likmes, mēs nenokļūstam tur, kur vajag.
Daudz kas salūst.
Es arī domāju, ka pēc kāda laika ceļā
cilvēki sāk no tā nogurt.
Attiecības starp cilvēkiem.
Es nekad nebiju bijis tik tuvu tev kā šajās dienās,
-un tas man ļoti patīk. -Nu tas ir burvīgi, jā.
Un cilvēkiem vajag atelpu citam no cita. Un tas ir...
Domāju, šobrīd ir par daudz visa kā.
Un neaizmirsti, ka mēs esam...
pēdējās trīs dienas mēs esam 4572 metru augstumā.
Jā.
Puiši mierīgi pukšķina aiz mums.
Ko darīsim?
Jūs brauciet! Ātri kļūs tumšs.
Labi, vecīt.
Mēs uztriecāmies uz akmens. Ar aizmu... ar šofera puses aizmuguri.
SARUNA AR 'RIVIAN' MEHĀNIĶI
Tas sadau... milzīga lieta. Sadragāja šķērssviru.
Sāka šļākties laukā šķidrums.
Un kā tu domā, vai man... Vai es varu atvienot to sūkni?
Četri vadiņi kopā, pelēki. Tad man to vienkārši paraut?
Labi. Paldies, Pīt.
Pašlaik ceļš ir tik labs kā betons.
Vai tas ir ceļš?
Ak dievs!
Tu joko?
Skaisti!
-Es gribu raudāt. Sajūta, ka raudāšu. -Ak dievs!
Šis patiešām ir gluds ceļš, ja salīdzina ar iepriekšējiem.
Paskaties uz tām debesīm! Oho.
Man patīk. Man patīk. Man patīk.
Es to ļoti, ļoti izbaudu.
Skaisti.
Mēs nedaudz atpaliekam no grafika,
bet esmu priecīgs, ka palīdzējām Deividam tikt nost no akmens.
Šodien bijis garš brauciens, bet jāturpina braukt pa nakti līdz Ujuni.
UJUNI BOLĪVIJA
Tas nedaudz atgādināja sapni:
garš brauciens, sāls līdzenums mēnessgaismā
un tad tā tīrā, baltā viesnīca.
Viņi ļoti laipni atļāva pa nakti lādēt močus.
-Te ir kontaktligzda... -Tā ir tur.
-Tā? -Jā.
Sveika, lama.
BRUNO LAMA
Viņš ir tik mīksts.
Tu reiz būsi džemperis.
Ko tu teici?
Es teicu: "Tu reiz būsi džemperis." Jo viņus cērp kā aitas.
Tik mīksta.
Izskatās, ka viņi te nolikuši dažus manus draugus.
Mums bija tik episkas un neparastas trīs dienas.
Mēs nonācām uz...
DIENASGRĀMATAS KAMERA
...asfalta un tad braucām...
Mēs braucām ar 180 km/h, un bija tik brīnišķīgi braukt ātri.
Un būtībā, ja jūs paskatāties te, tā ir būvēta no sāls blokiem.
Burtiski.
Ak dievs. Ko tu tai mašīnai dari?
Tas ir ļoti labs jautājums.
Kā jums var būt līdzi tik daudz visa kā? Ir?
PĪTS 'RIVIAN'
-Mēs improvizējam. -Improvizējat.
-Tieši to darām. Jā. -Jums jāimprovizē?
-Mēs taisām paši. -Taisāt paši.
Nu, Deivida mašīna uzsēdās uz... Te bija paliels akmens.
Jā.
-Un šī mašīnas detaļa ir norauta. -Jā, tā ir.
Kas tas ir?
-Tur ir papildu hidrauliskā eļļa. -Jā.
Šīs te.
Čārlij? Tā ir tvertne. Paldies. Paldies tev.
-Tvertne? -Tvertne.
-Šī. -Jā, tā.
Oho. Garlaicīgi nav, ne?
Garlaicīgi nav nekad. Nuja.
Rivian mašīnas ir izturīgas, gandrīz jau salabotas.
Šodien jānobrauc prāvs gabals,
bet vispirms jāapskata sāls līdzenums.
BOLĪVIJA
UJUNI SĀLS LĪDZENUMS BOLĪVIJA
Velns un elle! Tas ir milzīgs!
Lielākais sāls līdzenums pasaulē, te, pie Ujuni Bolīvijā.
Tik skaisti.
Kas par vietu!
Apbrīnojami - izskatās kā āda, ne?
-Jā. Kā ziloņa āda. -Jā.
Zināmā gada laikā te līst,
kādus pāris mēnešus pēc kārtas, un visa šī vieta kļūst par ezeru.
Un par pasaules lielāko spoguli.
Ja aizbrauc pietiekami tālu uz vidu, nevar...
Runā, ka neko nevarot redzēt. Varot apmaldīties.
-Varot kļūt dezorientēts. -Pilnībā.
Nevar redzēt horizontu, varot redzēt tikai sāli,
un var apmulst, no kuras puses brauci un kurp ir jābrauc.
Un cilvēki te ir zaudējuši dzīvību.
Ārkārtīgi bīstama, bet neticami skaista vieta.
UJUNI ČALJAPATA
Mēs esam Bolīvijas augstienes līdzenumā.
Joprojām 3657 metri.
Man patika pēdējās trīs dienas,
lai gan brīžam man bija ļoti grūti.
Es neesmu bezceļu braucējs. Man patīk braukt pa šādu segumu.
Man patīk... Es braucu pa ielām, ziniet.
Dažreiz piedalos apmācībās trasē, bet ne pārāk bieži.
Es negribu braukt ļoti ātri.
Man patīk braukt ar moci no punkta uz punktu, un...
šādā vietā es uz moča jūtos vislabāk.
Šie moči braukuši neticami labi.
Un šie hārliji ir... ir visu izturējuši.
Bet tie ir pilnīgi jauni moči.
Tie vēl netiek ražoti. Tie ir prototipi.
Nobraukt ar šiem elektromotocikliem no Ugunszemes līdz Losandželosai -
kas tas būs par lielisku stāstu, ja mēs to paveiksim un tur nonāksim.
Un viņi darīs visu, lai mums palīdzētu.
Lepojos būt Harley-Davidson testa braucējs. Varu ielikt to savā CV.
Dodamies apciemot pirmo UNICEF projektu.
Man patīk strādāt kopā ar viņiem. Man patīk viņu darbs.
Manuprāt, tas ir neticami nozīmīgs.
Es vienmēr esmu jutis godu - strādāt ar viņiem.
UNICEF sanāca kopā ar Bolīvijas valdību
un sāka veidot skolas,
kur pirmiedzīvotāju bērni var mācīties savā valodā,
kā arī spāņu valodā
un tikt izglītoti par savu kultūru, jo tas agrāk nenotika.
-Sveiki! Mēs nekad neierodamies laikus. -Nespēju noticēt!
Jūs atbraucāt. Viņi ir izdzīvojuši.
Mēs gribam sniegt izglītību
pirmiedzīvotāju bērniem, kuri dzīvo ļoti nomaļos reģionos.
Jūs redzēsiet vienreizīgu skolu pilnīgā nekurienē.
Daži bērni līdz skolai iet daudzas stundas.
Ir iespaidīgi redzēt, cik liels attālums viņiem jānoiet.
Un kāda kečvu bērniem bija situācija pirms šīs skolas?
ADANS UNICEF
43 % Bolīvijas cilvēku ir pirmiedzīvotāji.
Pirms 30 gadiem es nedrīkstētu šādi ģērbties.
Pirmiedzīvotāji šajā valstī bija aizmirsti un it kā neeksistēja.
1990. gadā UNICEF sāka strādāt ar astoņām skolām,
ieviešot tajās bilingvālu un starpkulturālu izglītību:
pirmiedzīvotāju bērni tiek apmācīti viņu pašu valodā,
izmantojot viņu kultūras zināšanas.
ČALJAMAJU SKOLA BOLĪVIJA
Šī kečvu pirmiedzīvotāju kopiena izaugusi ap šo skolu.
Viņi to uzbūvēja pirms desmit gadiem.
Sveiki, sveiki, sveiki!
Sveiki. ¿Cómo estás? Sveiks. Kā tev iet?
-Sveiki! -Sveiki.
Ko?
-Gracias. -Bienvenido. Laipni lūdzam.
-Prieks iepazīties. -Laipni lūdzam.
-Te. -Jā, palieciet te.
Sveiki. Jā.
Labi. Jā. Man patīk.
Liels paldies.
Šo.
Ir jādejo. Jādejo.
Viņa ir ļoti laba.
Četri, pieci, seši, septiņi, astoņi, deviņi, desmit.
Un tas ir viņu vietējā valodā?
-Jā. Tā ir kečvu valoda. -Jā, jā, kečvu.
Jauki redzēt, ka bērni mācās kečvu vārdus,
kā sauc vietējos augus un ziedus.
"Sakne".
-Cik man gadu? -Jā.
48. Kā nav kauna? Man ir 48 gadi.
Par ko jūs strādājat?
Es esmu aktieris.
Kurās filmās esat filmējies?
Vai kāds ir redzējis Vilcienvakti?
Nē. Vai kāds ir redzējis...
Vai kāds ir redzējis Zvaigžņu karus?
Zvaigžņu karus?
Sí? Nē? Te varbūt ne.
Kristoferu Robinu?
-Vinniju Pūku? -Nedomāju vis.
Gribu manu aģentu. Pasauciet manu aģentu!
Neviens no viņiem nav redzējis nevienu manu filmu.
Jā. Dažas mammas.
-Lieliskas cepures, ne? -Tik forši izskatās.
Kārtu kārtas ar krāsainu audumu un lieliska cepure.
Vai kāds no klases prot adīt?
Es, es, es!
-Visi! -Oho.
-Šis ir mans mirklis, Čārlij! -Tavs mirklis, Jūen.
Ak tu pasaulīt. Paskaties! Jūs tiešām protat adīt.
Skat uz viņa noadīto rakstu!
Tu joko? Tu to noadīji?
Paskat... Tas ir sarežģīts.
Tas ir viegli. Ir tikai jākustina rokas.
Šie bērni uztur dzīvu savu kultūru
ar adīšanu un citiem amatiem.
Šī adītā cepure, ko sauc par "čuljo",
vēsta to, no kurienes bērns nāk un kādas ir viņa attiecības ar dabu.
Jā, sarežģīti. Es esmu ar to adījis.
Ar to ir visai grūti adīt, jo tā ir šķiedra, nevis dzija.
Viņam mugurā svārki.
Jums nav bārdas.
Jā. Jā, bet mēs velkam tos, kiltus.
Es neticu.
Jā, tie ir viņa "svārki".
Un tad šādas zeķes.
-Es tev neticu. -Sí?
Un katrai ģimenei ir sava krāsa, saprotat?
Čārlij!
Labi.
Ak vai.
Esmu pārāk liels tam krēsliņam.
Paldies, ka atbraucāt uz Bolīviju.
Nē, mums ir prieks. Esam priecīgi te būt.
Paldies, ka izvēlējāties Bolīviju un apmeklējāt skolu.
Paldies, ka izvēlējāties Bolīviju un apmeklējāt.
-Mums patīk. Skaista vieta. -Mums ir prieks. Jā.
Te bija tik burvīgi.
Un - ak vai, bērni bija tik jauki un smieklīgi,
un viņi mums sniedza tik skaistu priekšnesumu.
Tas uz viņiem atstāj iespaidu -
ka viņi tiek izglītoti savas kultūras valodā un spāņu valodā.
Un tad visa pasaule ir viņiem pie kājām, vai ne. Nu...
Burtiskā nozīmē, jo viņi dzīvo 4500 m augstumā.
Pasaule burtiski ir pie viņu kājām.
Tur ir mašīna.
Lapasa.
Šī ir Lapasa. Mēs esam sasnieguši Lapasu, Čārlij.
LAPASA BOLĪVIJA
Mēs braucam iekšā Lapasā. Tā ir blīvi apdzīvota pilsēta,
bet te acīmredzot ir labs līdzsvars starp moderno un pirmiedzīvotāju kultūru.
Degu nepacietībā to apskatīt.
Tas ir neticami. Lieliski.
Tā ir lieliska ideja, jo var...
Tas neatrodas uz zemes. Tas nerada piesārņojumu.
Tas neaizņem vietu.
Un viegli to ierūmēt, zini.
Tik lielā un pārpildītā pilsētā var atrast tam vietu.
Jā.
Vienīgi šausmīgi, ja tev ir dzīvoklis,
kuram ik pēc divām minūtēm garām pabrauc vagoniņš.
LAPASA
Esat gatavi izmantot sabiedrisko transportu?
Tā, kur iesim? Kur?
Mēs te visu laiku esam bez elpas.
-Lapasa. -Lapasa, esam klāt.
Ak vai. Nevaru paelpot.
Es zinu. Man patīk.
Mēs esam trošu vagoniņā.
-Tu redzi? -Oho, kas par skatu!
Vai šis vagoniņš ved augšā uz pilsētu?
Mēs dodamies uz Casco Viejo, seno rajonu.
Tajā ir dažādi eklektiski Bolīvijas vietējo mākslinieku veikaliņi.
Nopērkam vēl lietiņas, ar ko izrotāt Klaudio moci!
Jā.
Oho. Krāšņs skats, ne?
Pirmais, ko ievēro: pilnīgs sajaukums - pirmiedzīvotāji un...
IDAJA VIETĒJĀ PRODUCENTE
...spāņu izcelsmes cilvēki, īsts sajaukums, vai ne?
Man tā patīk tās cepures - katliņi.
-Pasakaini. -Lieliski, ne?
Burvīga mūzika. Parūpējas, lai visi zina, ka viņi ir klāt.
Eco eficiente.
Tas ir smieklīgi.
Tas ir daudz labāk par "pī, pī, pī".
Mūsu zemē tāda būtu saldējuma mašīnas skaņa.
Zini, ļoti mīksti.
Redzi, ko tādu mums vajag Klaudio mocim.
Vairāk šo. Daudz vairāk šo.
Brauks tā...
Un lama bļaus: "Ā!"
Paskaties!
Ak dievs. Tai arī ir sešas stīgas.
Gracias. Liels paldies. Ļoti jauki. Jums ir skaists veikals.
-Labi, paldies. -Bueno. Skaisti. Paldies.
Šī ir jauka. Ceļojuma izmēra.
Tai ir jauks skanējums.
Šī ir jauka, ne?
Šķiet, man patīk violetā. Kā hipijiem. Kā...
Atbilstoša šai vietai.
-Satriecoša, ne? -Kā radīta tev.
Izskatās tik mīlīgi. Man patīk.
Liels paldies. Paldies.
-Gracias. Paldies. Burvīgi. -Paldies! Uz redzēšanos! Atā!
Man te patīk.
Tik interesants tradicionālās un modernās kultūras sajaukums.
Mēs dodamies uz restorānu, kas sākumā bija skola
neprivileģētiem bērniem.
Un kopš tā laika daudzi skolēni ir kļuvuši par izciliem šefpavāriem.
Teikšu tā, pēdējās piecas nedēļas mēs neko tādu neesam ēduši.
Kāds bija jūsu uzturs?
MARSIJA TAA GALVENĀ ŠEFPAVĀRE
-Visdažādākais, es teiktu. -Čipsi...
šokolādes batoniņi...
-Jā. -Ak dievs. Labi.
-Mums jūs labi jāpabaro. -Jā.
Tas ir vira-vira, tradicionāls Andu augs.
Mums ir mazas paipalu oliņas.
Mēs piepildām un tad apkūpinām tā auga dūmos.
Tas ir kā pirksts...
Parādīsi viņiem paipalu olas?
Man patīk rūpība pret detaļām.
Jā, tas ir skaisti.
Šķiet, šī ir viena no foršākajām pilsētām,
kādās esmu savā mūžā bijis.
Īstenībā mēs daudz strādājam ar pašiem ražotājiem.
Trīsreiz gadā mēs apbraukājam Bolīviju,
atrodam produktus un nodibinām kontaktus ar ražotājiem.
Oho. Bet viss ir no Bolīvijas?
Mēs strādājam tikai ar Bolīvijas produktiem.
-Oho. -Oho, lieliski.
Jā.
Mēs veicam produktu meklēšanu Andos, Amazonē, Čako,
un mēs savācam visu kopā.
Cilvēki, kas nāk šurp, grib redzēt visu Bolīviju...
Un mēs uzliekam visu Bolīviju... Mēs apkopojam uz šķīvja visu Bolīviju.
Jā, tāda ir tā doma.
To es darīju. Es biju trauku mazgātājs divus gadus, kad man bija 14, 15, 16 gadu.
Tu esi pavārs, es trauku mazgātājs. Tā darbojas šīs attiecības.
Mani ļoti iepriecina šādu cilvēku vērošana,
un es daudz esmu strādājis šādās virtuvēs,
un man bija jādara tādi nieciņi, ko viņš te dara, un man patika.
Bet šāda līmeņa sasniegšanai vajag gadus.
Tā bija īpaša vieta,
jo viņi sāka ar neprivileģētu un trūcīgu bērnu uzņemšanu,
un viņi mācīja viņiem gatavot ēst,
un daudzi no šiem bērniem saviem spēkiem kļuvuši par šefpavāriem
restorānos visā pasaulē.
Un tas bija ļoti garšīgs ēdiens.
Tās bija vienreizīgas pusdienas, burvīgi.
Rokām darināta Bolīvijā,
uz tās nav nekas rakstīts, bet tā ir skaista.
Ļoti skaists grifs. Paskatieties uz grifa koku!
Vai nav jauki?
Un es domāju... Mēs to nopirkām, un es domāju:
"Ak, es nopirku ģitāru.
Proti, ko es... Kā es to dabūšu uz mājām?"
Un tad es nodomāju:
"Nu, iebāz Sprinter busiņā, un mājās mēs aizbrauksim."
Tā bija smieklīga doma.
Šo manu daļu tu neiepazīsi
Šo manu daļu es nekad neatklāšu
Es bezcerīgi tevi mūžam mīlēšu
Es bezcerīgi tev visu atdošu
Bet es tevi nenodošu
Es tevi nepievilšu
Un es tev krist neļaušu
Ja tāds brīdis pienāks
Nu labi.
Jūs varat aiziet vai gulēt tā,
ka tas ir pie jūsu loga vai telts.
-Skaidrs. -Un, ja kas notiek...
TEILORS
Kad strāva pārtrūkst, tas sāk darīt šādi.
-Tā jūs zināt, ka tas... -Skaidrs, pretējais.
Ja nelādēsiet, varēsiet...
Jēziņ, tu esi tāds gudrinieks. Jā.
Nu, kur vēl labāka vieta, tu brauc...
Mēs braucam uz Titikakas ezeru, pēc tam uz Kopakabanu.
Bet ir jābrauc ar prāmi,
un mums ir...
Kad kļūst tumšs, tie vairs nebrauc...
Vai esi redzējis Klaudio moča jauno dekorāciju?
Kliedzošā lama.
Klaudio, ko teiksi?
Esmu sajūsmā.
KLAUDIO
Tā it kā kliedz vējā: "Ā!" Kad tu brauc ar savu Sportster moci.
-Kas par vietu! -Tā ir. Trakums.
Es negribu braukt prom no Lapasas. Man ļoti patīk Lapasa.
Tā ir.
Paskaties! Tas ir viens no tiem foršajiem busiem.
Jā. Tie ir tik forši.
Tik liels aizmugurējais stikls.
Satriecoši, vai ne?
Aizmugurējam logam vajag lielus aizkarus.
Ak vai. Tik forši.
Ak dievs, ar grūtībām brauc tajā kalnā, ne?
Elalto, pilsēta Lapasas pievārtē.
4267 metri, viens no augstākajiem apdzīvotajiem reģioniem uz zemes.
Nu pilnīgs stulbums, ne?
Pilnīgs stulbums. Vajadzēja palikt uz galvenā ceļa.
Tas būtu mūs aizvedis pa taisno...
Nu vienalga, nav svarīgi.
Mums ir ļoti saspringts grafiks. Mēs cenšamies nokļūt Kopakabanā.
Tur ir prāmis, kas mūs pārvedīs pāri Titikakas ezeram,
bet viņiem ir tāds likums...
Līdz ar saulrietu ir pēdējais prāmis.
Tāpēc mums jāmēģina paspēt.
Man rāda pa taisno.
Tiešām? Man rāda strauji pa kreisi un tad labi.
Mēs braucam arvien augstāk, augstāk un augstāk. Tas ir neticami.
Īsts garais ceļš augšup, ne? Jēziņ.
Augšup vien.
Tas...
Mana visu laiku liek braukt pa labi.
Es nezinu, kurš ir īstais.
Domāju, esam apmaldījušies.
Tas izsūc mūsu akumulatorus.
Tagad otrs Rivian ir aiz mums.
Kur viņš tagad brauc?
Te augšā?
Tiešām?
Tas ved... Nē! Brauc atpakaļ!
Tiešām gribi braukt augšā?
Viņi aizbrauca nepareizi.
Domāju, mums jābrauc citur. Nedomāju, ka tas ir pareizais ceļš.
Nē, tur es nebraukšu.
Tas ir pārāk stāvs.
Deivid...
Entonij, pagaidi. Es apgriezīšos.
Deivid...
Es kāpšu laukā.
Es kāpju laukā.
Tas ir lielceļš.
Tātad mēs gribam braukt te.
-Uzmanīgi, tev pa kreisi ir buss. -Un tad...
Pa kreisi no manis.
Esmu pārbijies līdz nāvei. Es joprojām neesmu atjēdzies, puiši.
Mēs uzbraucām augšā pa to ceļu... Man nebija tur jābrauc.
Mums nupat nomainīja bremzes.
Puiši strādāja līdz pusčetriem rītā, cenšoties savest kārtībā bremzes.
Es ļoti pārbijos.
Entonijs sēdēja kravas kastē un, ziniet, filmēja.
Teilors karājās laukā pa logu.
Es nepārspīlēju, tā ir Lapasa, tās visaugstākā vieta,
un tur bija bruģis.
Un es nodomāju: "Ak dievs, ja mašīna tagad salūzīs, mums beigas."
Proti, tas nav kā... Mēs būtu nogāzušies pa taisno.
Nu vienalga...
Man jātiek galā ar šo problēmu.
Nekad neesmu tik ilgi uz stūres rokas turējis pareizi.
Mans vidusskolas braukšanas instruktors ar mani lepotos.
LAPASA
TITIKAKAS EZERA PRĀMIS
Čārlij... Es sāku just augstumu.
Jā, tā ir.
TITIKAKAS EZERS BOLĪVIJA
Neticami, ka paspējām.
Titikakas ezers, augstākais pasaulē.
Pēdējais prāmis.
Puiši ir tur. Tas bija tik sarežģīts brauciens.
Viņiem noteikti bija grūti.
Šādi prāmji ir retums. Man patīk!
Proti, tas ir tik nedrošs, nu pilnīgi rets trakums.
Ziniet, kad uz planētas redz kaut ko tādu,
kas joprojām izskatās kā Hīta Robinsona zīmējumā...
Ir auksti. Auksti.
Jā, man tiešām kļūst slikti, Čārlij.
Klau, augstuma slimību nevar paredzēt.
Teilors atkal cieš, un man liekas, arī Jūenam ir slikti.
Braucam!
Sameklēsim ārstu.
Jūen, tev ir labi?
Esmu ar tevi, vecīt.
Teiloram ļoti strauji kļūst slikti,
bet es uztraucos ne tikai par viņu.
KARENA ĀRSTE
Un es cerēju, ka būsiet vismazāk nostrādinātā ārste
pasaules vēsturē.
-Neuztraucieties. -Jūens nejūtas labi.
-Labi, mēs viņu apskatīsim. -Un es gribu... Viņš nelūdza jūs,
bet es gribētu, lai jūs aizejat viņu apskatīt, labi?
Labi, aizejam pie viņa.
Jūen?
Tulkojusi Laura Hansone