Vi skal kjøre 2 000 mil gjennom 13 land.
Fra Ushuaia, inn og ut og fra Argentina og Chile, til Atacama-ørkenen,
mot La Paz, før vi krysser Titicaca-innsjøen
og fortsetter langs Andesfjellene til Colombia over til Panama,
gjennom Mellom-Amerika og Mexico og ankommer Los Angeles 100 dager senere.
REGISSØR-PRODUSENT
Vi skal gi disse karene videokameraer,
og de får også kameraer montert med mikrofoner på hjelmene sine
så de kan filme mens de kjører.
Er dette en vei? Herregud!
REGISSØR-PRODUSENT
En tredje sykkel følger dem, og der er Claudio, kameramannen.
I tillegg reiser Russ og jeg i to elektriske pickuper
sammen med kameramennene, Jimmy,
Anthony og Taylor, som også hjelper til med logistikken.
Vi filmer karene fra kjøretøyene
og møter dem ved grensene,
men ellers er motorsyklene på egen hånd.
Jeg håper ikke de står fast i ingenmannsland.
-De burde ha blitt her. -Ja.
Det var feil å dra.
Hvordan går det?
Vi har dessverre tomme batterier.
Oi. Ennå langt unna?
-Ja, enda 3,2 mil. -Ja, det er det.
Jeg må få taueladet.
-David har fått stopp. -Ja.
-Tom for bensin. -Strøm.
De skal prøve å taulade ham på disse veiene.
Ja, én her borte.
Ok.
-Vi tar dette helt sakte. -Jepp.
Du går foran. Han er i den andre, Sprinteren,
og jeg skal bare hinke etter. Ok?
-Se hvordan det går.
-Ja. -Takk, dere.
Ålreit. Vi prøver å komme oss dit.
Tror du ikke på Gud, er i kveld kvelden for å gjøre det. Ok?
Ja.
Jeg har ikke briller. Frontruta har frosset.
Det rare med disse turene er at vanligvis går ting bra.
Men når det ikke går bra, går det dårlig veldig raskt.
Ser ingenting på grunn av støvet.
Men vi ser lyset fra hotellet foran oss.
Vi må bare få den frem. Skjønner?
Du er så nær, Russ. Jeg klarte det.
Hadde vi ikke fått begge bilene fram,
ville vi jammen stått fast.
Du er her, kompis. Du er her.
På hengende håret.
For en vill tur, hva?
Vi kom til laderne, men jeg vet ikke hva som skjedde med hjulopphenget.
Men vi er her. Det er hovedsaken.
Støv, kulde... galskap.
Du vet du er på 5 000 meter når de istedenfor minibar,
har et medisinskap her.
Skjønner? Og oksygentanker.
Det er en brutal vei for guttene å gjøre i morgen tidlig.
Men for Charley å sitte på den sykkelen og det vaskebrettet i fem mil
og det som er i vente.
Ja, vi aner ikke hva morgendagen bringer. Hva?
SILOLIØRKENEN
1 476 MIL TIL LOS ANGELES
Vi har cirka ti mil med disse sporene før vi når asfalt.
Dette er litt mer enn hva vi forventet, men vi kommer fram.
Vi må bare kjøre gjennom på rett vis, skjønner?
Bare vingle over hele.
Det er mye sand her.
Kom igjen, Charley. Det er ok.
Det er ok, Charley.
Hva var det?
Det skremmer meg på grunn av beina.
De føles litt, du vet. Jeg har knuste bein.
SALTSLETTER SILOLIØRKENEN
Vi har hørt om denne innsjøen. De lokale kaller den gudenes blod.
Den er utrolig rød, hva?
De flamingoene er naturlig hvite,
men fjærene blir farget av innsjøen.
Det fjellet bak er nydelig.
Jeg drar på tur
og kommer hjem med hundrevis av bilder av sykkelen min.
Oi.
Det viktigste... Det viktigste er at Charley aldri snakker om det,
men beina hans er sårbare fordi han har hatt to fæle ulykker,
og beina er fulle av stenger og titanbolter og skruer og...
Om sykkelen faller over beinet og det brekker...
Det kan bety slutten på beinet. Skjønner?
Må ligge i bakhodet hans hele tiden
når han slingrer rundt på denne.
Han er bare så tøff som ikke...
Han bare tar seg sammen og gjør det.
Han er ikke uberørt av det,
likevel er han i stand til å overvinne det og gå videre,
og det er modig.
Denne reisemåten gjør deg glad på et vis.
Det kan òg være veldig gøy. Men det er veldig anstrengende.
Folk sover ikke bra. Spiser ikke bra.
Det er farlig å være på en motorsykkel sånn
under disse forholdene.
Ewan kjører ikke mye off-road.
Charley har hatt et par fæle ulykker
som hindrer ham i å stå på fotbrettene.
Han har ikke reist seg,
for det er for mye press på de knuste beina hans.
Det er litt mykt her.
-Det er ok. -Det er så mykt.
-Vi er på 4 400 meter. -Høyden. Ja.
Ok.
Se på det fjellet! Det er bare... Det er himmelsk.
Fikk hår i øynene.
Din lille skjønnhet. Kom igjen, du skjønne. Av sted med oss.
Kom igjen, du skjønne. Kom igjen, opp over her!
Vet ikke hvem som er mest redd, du eller jeg, når du lager de lydene.
Jeg liker det ikke.
Jeg liker ikke sanden. Det er mye sand.
Så nær, men likevel fjern.
Nå ser den andre veien bedre ut.
Kan ikke vinne. Lett på hånden.
Styr gjennom.
Se fram med øynene.
Bare styr sykkelen med øynene.
Jeg vil være over. Jeg vil kjøre over.
Jeg skal over der!
Små myke...
Jøsses. Ok, Charley er nede.
Ok, han er nede.
Ok.
Det er ok.
Går det bra?
Går det bra? Er du skadet?
Nei, ribbeina.
Litt.
Jeg føler at ribbeina her bare klikker.
-Nei. -Men det går bra.
Det er greit. Jeg er ok.
Ja, jeg kan puste.
-Ok? -Ja.
Ok.
Vent litt. Jeg kommer på din side, så løfter begge.
Går det bra? Jeg... Jeg var redd beinet ditt satt fast.
-Nei. Jeg er... oppegående. -Ok.
Én, to, tre. Sånn.
-Ok. -Ok?
Jeg ramlet, jeg tenkte på hvordan alt skramlet seg av gårde.
Og jeg sakket farten, men jeg...
...men jeg hadde ennå kløtsjen inne,
så det gjorde det verre.
Ja, det er utrolig. Det er tøft, dette...
Ok. Jeg ramlet... dumt nok.
Jeg var nervøs for beina, prøvde å få dem opp og unna.
Du kan se på alle kart hjemme,
men før du sitter på sykkelen i dette landskapet,
vet du ikke hvordan det blir.
Vi visste Bolivia ble krevende,
men ikke at det ble så tøft.
Plutselig føler du deg veldig sårbar på sykkelen.
I bilen er det mye lettere fordi du har fire hjul.
Så det er ikke så farlig om du kommer i litt dyp sand.
Vel, gud vet hvor vi er,
og vi har mange mil igjen å kjøre her.
Jeg er ikke sikker på om dette er rette veien.
Det siste stykket med vanskelige veier...
Det er ikke vei. Det er ikke vei i det hele tatt. Bare spor.
Selv om det er spor, er det åpenheten.
Jeg er sikker på at Ewan og Charley strever med disse sporene.
Men jeg skulle ikke latt dem dra uten å la dem fikse håndbremsen.
Vi har ikke sett noen siden den varme kilden.
-Nå er vi i ødemarken. -Ja.
-Ja, mistet henne. Mistet henne nesten. -Oi.
-Hentet henne inn, da. -Du hentet henne inn.
Rett bort til andre siden. Det var...
Jeg trodde du vær ferdig da. Virkelig.
Det er nok Dave.
Hei, dere.
Kan ikke du gå først, og vi...
Klarer vi å filme over toppen?
Dave, håndbrekk.
Herregud. Dave, bilen.
Åh, herregud! Dave, se! Vær forsiktig!
Dave, vær forsiktig!
Herregud. Er du ok?
Tror det. Jeg har ikke håndbrekk.
Charley.
Jeg har omtrent ingen bremser. Og jeg... Vi dro for å få dem fikset i går kveld.
Jeg leide en bil i morges, og den dukket ikke opp.
Rivian-folkene sa jeg ikke skulle kjøre. Jeg hørte ikke etter.
Det viktigste er at ingen er skadet.
Jeg er litt svimmel.
Det er en stor stein.
Vi jekker den opp, den har kilt seg fast.
Løfter vi den fem centimeter...
-Og hva da? Prøve å bryte steinen løs? -Ikke sant? Jeg mener...
Kanskje dra steinen unna om vi kan få den opp... nok.
Lurer på om steinen er for stor.
Det vi må gjøre, er å kile fast de to hjulene
-så den ikke ruller bakover. -Ja.
La meg se... La meg se om jeg kommer høyere.
Jeg er redd denne ikke tåler vekten
og bare... ramler over.
Det var... Det var ganske skummelt å se, for Dave har ikke håndbrekk.
Plutselig... Han var ikke i bilen. Bilen gikk bakover.
Anthony var på taket med kameraet.
Maxim var i forsetet, og bilen rullet bakover.
Det tok et øyeblikk for hjernen å skjønne hva som skjedde.
Så begynte Dave å løpe ved døren, som beveget seg nedover bakken,
for å komme inn. Men han kom ikke inn.
-Hei, Mac eller Charley? -Ja?
Kan dere se på steinen og se...
-Denne steinen? -...om det er litt klaring?
Starter ikke Davids pickup,
står de fast her ute i ørkenen.
Det er alle mann på dekk.
Jeg tror det må være opphenget eller noe.
-Er det væske i opphenget? -Fortsett, Dave.
Jeg tror ikke vi klarer å flytte steinen.
Og alle dekkene er kilt godt.
-Bare se... -Det var pent.
Ja, fortsett. Gjør det. Én til, om du kan, Mac.
-Dette er ungen min. -Ta den tiden du trenger.
Kom igjen, vennen.
Ingen hast. Ta den tiden du trenger.
Ja, Dave, ikke overdriv. Du er i høyden.
Om vi drar ut denne nå...
Når vi drar den ut, kan bilen ramle ned på steinen igjen.
Jekken din er ikke 100 prosent sikker, så vær... Ja, vær veldig...
Vi vil ikke få den på hodet ditt.
Vi må dra steinen den veien.
Den veien. Håpet er om vi kan flytte den 20 centimeter...
Se du, Mac. Tror du vi får den denne veien?
Du har nok rett.
Vi har litt å gå på med jekken.
Vi går opp litt til. Se hvordan det ser ut.
-Ok. -Herregud! Den er fri.
Den er fri. Men vi vi er ikke helt i mål.
-Hvor sikker er jekken? Går det bra? -Ganske god.
-Ikke topp. Litt bra. -Ikke utrolig.
Hei, Mac. Jeg vil ikke ha deg under.
Vel, vi må få tauet rundt steinen denne veien.
Definitivt. Jeg gjør det nå. Ok?
Mac, vær forsiktig under der.
-Vent, nei. Hei. Gjør det igjen. -Vi har den.
-Alle vær... rolig. -Ta den tiden du trenger.
Ta tiden du trenger.
Faen. Det er noens hoder under der.
Ok, la meg komme tilbake.
Ja! Ålreit, hold dere unna bilen, ok?
Vent...
Unna. Jeg går til et flatt sted.
-Mac, kom deg ut derfra. -Men det drypper ikke mer.
Vi fjerner steinene fra hjulene.
-Noe har ramlet av. -Ja.
En stor greie har ramlet av.
Dave, kan du se på den store metalldelen
-på gulvet? -Plukk den opp. Ok.
Ja, det går bra. Kom igjen, dere. Enten så kjører den eller ikke.
Jepp.
Dekket ser ikke bra ut. Jeg tror ikke han bør kjøre.
Og det er en hel... hele den metallbiten. Den var også borte.
Hør, det er hans avgjørelse.
LOKAL PRODUSENT
Akkurat nå er vi trygge, og alle lever.
-Vi har langt igjen. -Ja.
Herregud. Jeg er glad vi ruller litt.
Jeg vil bare ikke vente mer. Jeg vil av gårde.
-Hei... -Hva tror du det blir?
-Om han mister et hjul, er vi... -Ja.
-Det er mer skade. Det er verre. -Seriøst.
Det funket litt.
Ja, noen ganger kan to minutter spare mye tid.
Jeg har den, Maxim. Jeg vil ikke bli her ute i ørkenen.
Når vanen går, må du holde den gående.
Dette er prototyper, vi har vært hardhendte.
-Ja. -Får se hvordan det går. Elsker deg.
Jeg er rett bak deg. Elsker deg òg.
Var det noen som identifiserte den delen?
Hva var den til? Hva gjør den?
Det var helt klart nederste del av opphenget...
-Greit. -På andre siden. Så...
Det kan ha vært et oljereservoar.
-Ikke sant? -Nei, det var ikke det. Nei.
Det var for... Det var som en...
For en bil på den størrelsen, trenger du et reservoar.
Greit. Vi drikker litt vann før vi drar.
-Litt av urinen min fra i går kveld? -Urin... Flott.
Jeg tisset faktisk i den i går kveld.
Dette er et stort skifte, dynamisk skifte.
Dramatisk skifte av veiene, eventyret...
Sjansen er større for at vi ikke kommer noen vei.
Ting som går i stykker.
Jeg tror også at det er en viss tid på turen
hvor folk er sliten av den.
Dynamikken mellom karakterer.
Jeg har aldri følt meg så nær deg som disse dagene,
-jeg elsker det. -Nei, det er flott, ja.
Folk trenger pausen fra hverandre. Det er...
Jeg tror dette er som den perfekte stormen.
Og ikke glem at vi har vært...
De siste tre dagene har vi vært på 4 600 meter.
Ja.
4 572 METER
Guttene bare følger godt bak oss.
Hva skal vi gjøre?
Dere fortsetter. Det blir fort mørkt.
Det går bra.
Så vi traff en stor stein. Bakenden... førersiden bak.
MED RIVIAN-MEKANIKER
Det er... en massiv greie. Den knuste bærearmen.
Det sprutet væske ut av den.
Og tror du jeg bør... Kan jeg koble av den pumpa?
Fire kabler sammen, grå. Drar jeg bare i den?
Ok. Takk, Pete.
Dette er nesten som asfalt.
Er dette veien?
Åh, herregud!
Tuller du?
Nydelig!
-Jeg vil gråte. Jeg får lyst til å gråte. -Åh! Herregud!
Dette er en flat vei sammenliknet med det vi har hatt før.
Se på den himmelen der borte. Oi.
Jeg elsker det, elsker det.
Jeg har det bare så flott.
Nydelig.
Vi er litt bak tidsskjemaet,
men jeg er glad vi kunne hjelpe David med den steinen.
Det har vært en lang tur i dag, men vi må kjøre utover kvelden til Uyuni.
Det føles litt som en drøm,
en lang tur, saltslettene i måneskinn,
og så dette ufordervede, hvite hotellet.
Det var snilt av dem å la oss plugge inn i natt.
-Det er en plugg... -Du har en plugg her.
-Sånn? -Ja.
Hallo, lama.
LAMA
Han er så myk.
Du blir en genser en dag.
Hva sa du?
Jeg sa: "Du blir en genser en dag." De feller ull sånn som sau.
Så myk.
De har visst et par av mine gamle venner her.
Vi har nettopp hatt de utroligste tre dager.
Vi kom til litt...
JOURNALKAMERA
...asfalt og...
Vi kom opp i 177 kilometer i timen, og det var utrolig å kjøre så fort.
Og om du ser på dette, er alt bygget av saltblokker.
Praktisk talt.
Åh, herregud. Hva gjør du med bilen?
Det er et godt spørsmål.
Hvordan har du nok ting med deg? Har du?
-Improviserer. -Improviserer.
-Det gjør vi. -Må du improvisere?
-Vi lager eget. -Lager egne greier.
Davids bil har... landet på... Det var en svær stein.
Ja.
-Og denne delen av bilen er borte. -Ja.
Hva er det?
-Der den ekstra hydrauliske olja er. -Ja.
Disse her.
Charley? Det er et reservoar. Takk.
-Et reservoar? -Et reservoar.
-Denne. -Ja, denne.
Aldri en kjedelig dag?
Aldri et kjedelig øyeblikk. Nei.
Rivianene er tøffe og straks hele.
Vi har en lang kjøredag,
men først må vi sjekke disse saltslettene.
SALTSLETTER
Fy faen. Det er enormt!
Største saltslette i verden, her utenfor Uyuni i Bolivia.
Så vakkert.
For et sted.
Utrolig hvordan det ser ut som hud, hva?
-Ja. Som elefanthud. -Ja.
Visse tider på året regner det her
i et par måneder i strekk, og alt dette blir til en innsjø.
Og visstnok verdens største speil.
Om du er langt nok ute på midten, kan du ikke...
De sier du ikke kan se noe. Du går deg vil, vet du?
-Du kan bli desorientert. -Totalt.
Du ser ikke horisonten, og de sier at alt du ser er salt,
og du blir forvirret og vet ikke hvilken retning du kommer fra eller skal til.
Folk har mistet livet her.
Det er superfarlig, men utrolig vakkert.
Her er vi, midt i det bolivianske høylandet.
Over tre tusen meter.
3 657 METER
Flotte siste tre dager,
selv om det har vært stunder hvor det har vært tøft for meg.
Jeg er ikke en off-roader. Jeg liker å kjøre sykkel på dette.
Jeg er... Jeg er en gatekjører, vet du.
I blant tar jeg dager på baner og sånt, men ikke ofte.
Jeg vil ikke kjøre så fort.
Jeg elsker å kjøre sykkel for å komme fra A til B, og...
...dette er hjemmet mitt på sykkel, sånne ting.
Disse syklene har vært utrolig bra.
Og Harleyene har bare... har tålt alt.
Men det er helt nye sykler. De er ikke i produksjon. De er prototyper.
Å kjøre disse elektriske motorsyklene fra Tierra del Fuego opp til Los Angeles,
for en flott historie om vi klarer det, om vi får dem dit.
Og de gjør alt de kan for å hjelpe oss.
Stolt av å være en Harley-Davidson testkjører. Det kan jeg ha på CV-en min.
På tur til det første UNICEF-besøket.
Jeg elsker å jobbe med dem. Jeg elsker det de gjør.
Jeg syns det er utrolig viktig.
Og det har alltid vært en stor ære å jobbe med dem.
Hele ideen er at UNICEF kom sammen med den bolivianske regjeringen
og jobbet for å starte skoler
hvor urbefolkningen kan undervises på sitt eget språk,
i tillegg til spansk,
og undervises i sin egen kultur, for det skjedde ikke.
-Hei! Vi har aldri kommet tidlig. -Utrolig!
Dere klarte det. De overlevde.
Det handler om å gi utdanning
til urbefolkningsbarn som bor veldig øde.
Dere ser denne utrolige skolen langt her ute.
Noen barn går i timevis for å komme til skolen.
Det er imponerende å se distansene de må gå.
Og hva var situasjonen for Quechua-barna før skolen?
Førtitre prosent i Bolivia er urbefolkning.
For tretti år siden ville jeg ikke fått lov til å bruke dette.
Urbefolkningen ble glemt her i landet,
som om de ikke fantes.
I 1990 startet UNICEF å jobbe med åtte skoler...
...introduserte tospråklig og interkulturell undervisning,
underviste urbefolkningsbarn på deres eget språk
og brukte kunnskap om deres egen kultur.
SKOLE
Dette Quechua-samfunnet vokste frem rundt denne skolen.
De bygget den for ti år siden.
Hallo.
Hallo. Cómo estás? Hallo. Hvordan går det?
-Hallo. -Hallo.
Hva?
-Gracias. -Bienvenido. Velkommen.
-Hyggelig. -Velkommen inn.
-Denne vei. -Ja, stopp her.
Hallo. Ja.
Ok. Ja. Jeg liker det.
Tusen takk.
Denne.
Det er for å danse. Danse.
Hun er veldig god.
Fire, fem, seks, syv, åtte, ni, ti.
Er det deres lokale språk?
-Ja. Det er quechua. -Ja, quechua.
Det er flott å se de barna lære quechua navn
på lokale planter og blomster.
"Rot."
-Hvor gammel? -Ja.
Førtiåtte. Hvordan våger du? 48.
Hva gjør du?
Jeg er skuespiller.
Hvilke filmer har du laget?
Har noen sett Trainspotting?
Nei. Har noen sett...
Har noen sett Star Wars?
Star Wars?
Si? Nei? Ikke her oppe, kanskje.
Christopher Robin?
-Ole Brumm? -Jeg tror ikke det.
Jeg vil snakke med agenten. Hent agenten.
Ingen av dem har sett noe jeg har gjort.
Jo. Noen av mødrene.
-Hattene er flotte, hva? -Kul stil.
Lag på lag med farget materiale og en flott hatt.
Er det noen som strikker i klassen?
Jeg!
-Alle! -Oi.
-Dette er øyeblikket mitt, Charley! -Ditt øyeblikk, Ewan.
Åh, herregud. Se på det! Dere strikker faktisk.
Se på det mønsteret han lager!
Tuller du? Har du laget dette?
Se på... Det er komplisert.
Det er lett. Du trenger bare å bevege hendene.
Disse barna tar vare på kulturen sin
gjennom strikking og håndarbeid.
Denne strikkede luen, kalt en "chullo",
forteller en historie om hvor barnet er fra og forholdet til naturen.
Ja, det er komplisert. Jeg har strikket med det.
Det er vanskelig å strikke med, det er fiber, ikke ull.
Han har skjørt på seg.
Du har ikke skjegg.
Ja, men dette har vi på, kilt.
Du juger.
-Det er "skjørt". -Og sånne sokker.
-Du juger. -Si?
Og andre farger for andre familier, skjønner?
Charley!
Ok.
Åh, kjære.
Jeg er for stor til stolen.
Takk for at dere kom til Bolivia.
Bare hyggelig. Vi er så glade for å være her.
Takk for at dere valgte Bolivia og besøkte skolen.
Tusen takk for at dere valgte Bolivia og kom på besøk.
-Vi elsker det. Vakker del av verden. -En glede. Ja.
Det var flott her oppe.
Og herregud, de barna var så hyggelige og artige,
og de ga oss et flott show.
Hva det betyr for dem,
det å bli undervist på sitt eget kulturelle språk og spansk.
Da får de verden for sine føtter. Vel...
Bokstavelig talt, de er på 4 600 meter.
Så verden er for deres føtter.
Det er en bil.
La Paz.
Dette er La Paz. Vi kom oss til La Paz, Charley.
Vi kjører inn i La Paz. Det er en tett befolket by,
men den har visst en god balanse av moderne og urbefolkningskultur.
Jeg gleder meg til å se den.
Dette er utrolig. Det er flott.
En glimrende idé, for du kan...
Den er ikke på bakken, den forurenser ikke.
Den tar ikke opp noe plass.
Og den passer også inn.
Om det er en stor, tett by som dette, får den plass.
Ja.
Men det må være fælt å ha en av de leilighetene,
og annethvert minutt går det en gondol forbi.
Klar for offentlig transport?
Hvor skal vi? Hvor?
Vi blir alltid andpusten her.
-La Paz. -La Paz, her er vi.
Jøss. Jeg får ikke puste.
Ja. Jeg liker det.
Vi er i en taubane.
-Ser du det? -Oi, for en utsikt!
Er dette taubanen opp til byen?
Vi skal opp til Casco Viejo, gamlebyen.
Det er en blanding av eklektiske butikker og håndarbeid av bolivianske kunstnere.
Vi finner noe mer for å pimpe Claudios sykkel.
Ja.
Oi. Det er fantastisk, hva?
Det første du legger merke til er blandingen av urbefolkningen og...
LOKAL PRODUSENT
...etnisk spanske, og det er virkelig en blanding, ikke sant?
Jeg elsker bowlerhatten.
-Nydelig. -Den er så flott, hva?
Flott musikk. Den gjør at alle vet at de er her.
Eco eficiente.
Det er latterlig.
Det slår "pip, pip" ned i støvlene.
Hjemme er det isbilen.
Det er veldig mykt.
Dette er sånt vi trenger til Claudios sykkel.
Mer av dette. Mye mer av dette.
Sånn at den kjører sånn.
Og lamaen bare: "Ah!"
Se på dette!
Åh, herregud. Det er seks strenger òg.
Gracias. Tusen takk. Veldig fin. Butikken din er nydelig.
-Ok, takk. -Bueno. Nydelig. Takk.
Den er fin. Det er en liten reisestørrelse.
Det er fin lyd.
Den er fin, er den ikke?
Jeg tror jeg liker den lilla. Så hippie. så...
Denne er typisk.
-Utrolig, hva? -Den er laget for deg.
Den er veldig søt. Jeg liker den.
Tusen takk. Takk.
-Gracias. Takk, dere. Nydelig. -Takk! Adjø! Ha det!
Jeg elsker det.
Så interessant blanding av tradisjonell og moderne kultur.
Vi skal til en restaurant som startet som en skole
for uheldigstilte barn.
Siden da har mange av studentene her blitt ledende kokker.
Det ikke akkurat det vi har spist de siste fem ukene, altså.
Hvordan var maten?
KJØKKENSJEF
-Opp og ned, vil jeg si. -Pringles...
Mountain Bar, Snickers...
-Snickers, ja. -Herregud. Ok.
-Vi må mate dere godt. -Ja.
Dette er wira-wira, en tradisjonell urt fra Andesfjellene.
Vi har disse små vakteleggene.
Vi fyller opp og røyker det med wira-wira.
Det er som en finger...
Kan du vise dem vakteleggene?
Jeg elsker detaljene med disse.
Ja, det er nydelig.
Dette føles som en av de kuleste byene
jeg noen gang har vært i.
Vi jobber faktisk mye direkte med produsentene.
Tre ganger i året reiser vi over hele Bolivia
og finner disse produktene og har kontakt med produsentene.
Oi. Men er alt fra Bolivia?
Vi jobber med hundre prosent bolivianske produkter.
-Oi. -Oi, det er flott.
Ja.
Vi sanker mye fra Andesfjellene, Amazonas, Chaco,
og vi sanker sammen alt.
Folk som kommer hit vil se hele Bolivia...
Og vi tar hele Bolivia... Vi samler hele Bolivia på tallerkenen.
Ja, det er ideen.
Det er det jeg gjorde. Jeg var oppvasker i to år da jeg var 14, 15, 16.
Du er kokken, jeg er oppvaskeren. Det er sånn forholdet vårt er.
Jeg syns det er så spennende å se folk sånn,
og jeg har jobbet mye på sånne kjøkken,
og jeg måtte gjøre fiklearbeidet som han gjør her, og jeg elsker det.
Tar noen år å komme til dette nivået, da.
Spesielt sted,
det startet med at de tok inn uheldigstilte og fattige barn
og lærte dem å lage mat,
og mange av de barna ble kokker selv
på kjøkken over hele verden.
Det var deilig mat.
Det var en utrolig middag, nydelig.
Håndlaget her i Bolivia,
ingen merker eller noe, men den er nydelig.
Halsen er veldig fin. Se på treverket i halsen.
Er det ikke fint?
Så... Og jeg tenkte... Vi kjøpte den, og jeg tenkte:
"Åh, jeg har kjøpt en gitar.
Hva skal jeg... Hvordan får jeg den hjem?"
Så tenkte jeg:
"Vel, legg den i Sprinteren, så kjører vi den hjem."
Så det var en artig tanke.
Denne delen av meg vil du aldri kjenne
Denne delen av meg vil jeg aldri vise
Håpløst vil jeg elske deg for evig
Håpløst vil jeg gi deg alt
Men jeg gir deg ikke opp
Jeg skuffer deg ikke
Og jeg lar deg ikke falle
Om det skulle skje
Ålreit.
Du kan gå vekk eller sove med den
ved vinduet eller teltet.
-Åh. -Skjer det noe...
...gjør den sånn når strømmen forsvinner.
-Så du merker om... -Omvendt.
Om du ikke lader, kan du...
Jøss, du er et vidunderbarn. Ja.
Hvilket sted er bedre å dra...
Vi skal til Titicaca-innsjøen og ender opp i Copacabana.
Men det er en fergekryssing,
og vi må...
Den slutter når det blir mørkt, så...
Har du sett Claudios nye pynt på motorsykkelen?
Den skrikende lamaen.
Claudio, hva syns du?
Jeg er imponert.
Han bare, i vinden: "Ah!" Mens du kjører i vei på Sportsteren.
-For et sted! -Jeg vet det. Det er sprøtt.
Jeg vil ikke forlate La Paz. Jeg liker La Paz.
Jeg vet det.
Se på dette. Dette er en av de kule bussene.
Ja. De er kule.
Se på størrelsen på den bakruta. Utrolig, hva?
Du trenger store gardiner til bakruta.
Åh. Den er så kul.
Han strever jammen opp den bakken, hva?
El Alto, byen er utenfor La Paz.
Det et av verdens høyestliggende befolkede steder.
4 267 METER
Det gir egentlig ikke mening, hva?
Det gir ikke mening. Vi burde ha blitt på hovedveien.
Det ville ha tatt oss rett opp til...
Det spiller ingen rolle.
Vi har et stramt tidsskjema. Vi prøver å komme oss til Copacabana.
Det er en ferge der som tar oss over Titicaca-innsjøen,
men de pleier å...
De kjører siste ferga når solen går ned.
Vi må prøve å nå den.
Min viser rett på.
Jeg har skarp venstre og så høyre.
Vi bare fortsetter å klatre. Dette er utrolig.
Den lange veien opp, hva? Jøsses.
Opp, opp.
Oi.
Dette er...
Min sier høyre... hele tiden.
Jeg vet ikke hvilken det er.
Vi har kjørt oss vill.
Dette tapper batteriene våre.
Der er den andre Rivianen bak oss.
Hvor skal han nå?
Opp her?
Virkelig?
Den går ingen... Kom tilbake!
Sikker på du vil klatre der?
De dro feil vei.
Jeg tror vi må andre veien. Jeg tror ikke det er rett vei.
Nei, jeg vil ikke ta den.
Det er for bratt.
David...
Anthony, vent der. Jeg skal bare snu den.
David...
Jeg går ut.
Der er motorveien.
Så vi vil denne veien.
-Pass på bussen til venstre. -Så...
Min venstre.
Jeg er vettskremt. Jeg har ikke landet ennå, dere.
Vi dro opp den veien... Vi hadde ikke noe der å gjøre.
Vi har akkurat byttet ut bremsene.
Disse folkene jobbet til 3.30 i natt for å få bremsene til å funke.
Jeg var vettskremt.
Jeg har Anthony på planet, filmer.
Jeg har Taylor hengende ut av vinduet.
Jeg overdriver ikke, det var sånn, La Paz, helt høyest,
og det var brostein.
Og jeg bare: "Herregud, om bilen stopper nå, er vi ferdige."
Jeg mener, det er ikke... Vi hadde falt rett ut i utsikten.
Uansett...
Jeg har dette problemet å ta meg av nå.
Har aldri kjørt så lenge med hendene sånn på rattet.
Kjøreskolelæreren min på videregående hadde vært stolt.
FERGE TITICACA-INNSJØEN
Charley... Jeg begynner å føle høyden nå.
Ja, jeg vet det.
TITICACA-INNSJØEN
Tenk at vi klarte det.
Titicaca-innsjøen, verdens høyeste innsjø.
Den siste ferga.
Guttene er der borte. Det var en tøff kjøretur.
Jeg vedder på at de strevde.
Helt tilfeldig ferge. Elsker det!
Det er bare så usikkert og sprøtt.
Du vet når du ser noe sånt på planeten
som ennå skjer tilfeldig på en slags Heath Robinson-aktig måte.
Det er kaldt ute. Kaldt.
Jeg er, ja, definitivt syk, Charley.
Hør, høyden slår deg når den slår deg.
Taylor har vondt igjen, og jeg tror Ewan føler det nå òg.
Kom igjen.
Vi henter legen.
Ewan, går det bra?
Jeg er med deg, ok?
Taylor ble veldig dårlig fort,
men det er ikke bare ham jeg er redd for.
LEGE
Jeg håpet du var den minst travle legen
i verdenshistorien.
-Ikke vær redd. -Ewan er dårlig.
-Ok, vi skal se på ham. -Og han vil... Han ba ikke om deg,
men jeg vil gjerne at du kommer og ser på ham, ok?
Ålreit, vi går og ser på ham.
Ewan?
Tekst: Tanja Dromnes