Vi skal køre 21.000 kilometer gennem 13 lande.
Fra Ushuaia, ind og ud af Argentina og Chile, til Atacamaørkenen,
videre til La Paz, før vi krydser Titicacasøen,
gennem Andesbjergene til Colombia, videre til Panama,
gennem Mellemamerika og Mexico med ankomst i Los Angeles efter 100 dage.
INSTRUKTØR OG PRODUCENT
Vi udstyrer dem med kameraer,
og de får kameraer med mikrofoner på hjelmene,
så de kan filme sig selv.
Er det en vej? Du godeste!
INSTRUKTØR OG PRODUCENT
De får følge
af kameramanden Claudio.
Russ og jeg følger efter i to elektriske pickupper
sammen med kameramændene Jimmy,
Anthony og Taylor, som også hjælper med logistikken.
Vi filmer dem fra bilerne
og møder dem ved grænserne,
men derudover er de på egen hånd.
3711 KILOMETER TIL LOS ANGELES
Vi skal igennem forskellige dele af Mexico.
Nogle siger, de er farlige.
Andre siger, de ikke er så farlige.
Vi skal undgå at køre om natten.
Det er en dårlig idé.
Præcis. Vi får se.
Men det bliver sjovt at få bussen.
Jeg glæder mig til at køre i den.
Hvor er den fin, Dave.
-Kom indenfor. -Lad os se den.
God affjedring.
-Det synker meget. -Lidt for meget.
Hellere opdage problemerne her end midt i Chihuahua.
-Ingen problemer i Chihuahua. -Slanger?
Men jeg vil have en hvalp.
Chihuahua.
-Det er op til jer. -Hvad med blå
på den ene side og orange på den anden?
Du skulle ikke have spurgt.
Du godeste.
Se her.
Det var en dårlig beslutning.
LOKAL PRODUCER
Lad os vælge... Stop, når du ser en flot orange.
-Den blå farve er fin. -Den der?
-Den der. -Nå, den.
Den er fin.
Ja da.
-Hvad med Long Way Up? -Eller...
-Et Long Way Up-logo. -Hvad med et lyn?
-Ja. -Et elektrisk lyn.
Et overstreget lyn, for den er ikke elektrisk.
Okay. Sæder.
Det er op til jer.
-Hvis de her fungerer... -Vi kan beholde fire-fem rækker
og stadig have plads til køjerne og motorcyklerne, tror jeg.
Fødderne kan ikke nå.
Bussen er enorm.
Der er så mange sæder.
Du milde.
Her er bremserne.
ELEKTRIKER
Nødbremserne til, når den holder ind til fortovet.
Men hvor er bremselyset...
-Når man bremser. -De er her.
Der er det.
Den bliver meget lettere uden sæderne.
Den bliver lynhurtig. Den rammer 160 km/t.
Den flyvende bus.
De skal skrues af under bussen, ikke?
-Kan du se dem? -Ja.
En af os må ligge dernede og holde møtrikkerne,
mens den anden skruer.
Jeg må bare lægge mig ned og...
Af med fløjlshandskerne.
Godt.
Charley, tag nogle beskyttelsesbriller på.
Jeg har mine læsebriller.
Herregud.
Jeg kan ikke nå den.
Den her?
Vi er nødt til at fjerne mindst et.
Ellers bliver vi til grin...
Hele mit liv har jeg set de her programmer,
hvor folk bygger motorcykler og biler.
Tatoverede amerikanere...
Og når man så skal løsne en møtrik for åbent kamera,
går det op for en, hvor dygtige de er.
Jeg skal løsne en møtrik.
Kom nu!
Stålet er vigtigt, for der skal bygges ramper.
Bliv der. Hold den.
-Er der plads til to? -Han siger ja.
Vi kan prøve med to gange halvtreds.
En meter i bredden.
Tre meter.
MEKANIKER
Halvtreds centimeter bred og tre meter lang.
-Problemknuseren. -Ja.
Jeg fandt en...
-Jeg fandt en her. -Okay.
Jøsses, den er svær at finde.
Jeg kan mærke en.
Han ved ikke, hvor svært det er, og hvor lidt plads jeg har at arbejde på.
Sådan.
Jeg har den. Vent.
Vent.
Vi begynder med den.
Du har den. Bliv ved.
Kom så.
Du er der snart.
Kom så.
Du er der næsten.
-Nu... -Vi fik løsnet ét!
Ét sæde.
Tak, min ven.
Perfekt timing.
Vi fik et ud, Dave!
Vi skal have lavet sengene, sæderne skal ud,
lyset skal ordnes, elektronikken skal fikses,
døren skal gøres lidt større,
tagbagagebæreren skal på, generatorerne skal på plads,
de skal købes.
Det er vist alt.
Ikke mere end det.
Det her havde vi ikke forventet, da vi kørte fra Ushuaia.
At vi ville...
At vi ville ligge under en bus ti dage før målet.
Vi har to dage til at blive færdige.
Vi når det ikke.
Han er ikke begyndt at svejse,
fordi vi skulle have haft det her i morges.
Det lyder skørt, men jeg har brug for stål og aluminium.
Mekanikken skal være i orden.
Rampen er det vigtigste foruden mekanikken.
Her er den primære støttebjælke, som forhindrer bussen i at gøre sådan.
Den skal vi skære i.
Der er en støttebjælke her og der,
og jeg laver et hjørnebeslag, som går herfra
i en vinkel på 45 grader hen til støttebjælkerne i hver side.
Det holder alting sammen, mens jeg skærer den her ud.
Bremselys, blinklys, forlys.
Den her, den bagtil og LED'erne.
For en sikkerheds skyld.
Og hvis LED'erne ikke virker, kan man bruge seks små lygter.
Den skal støttes,
så det ikke går galt, når jeg skærer i den.
Har vi noget metalaffald?
Lad os få det bygget.
-Jeg skal også have gang i rampen. -Ja.
Det er underligt, at vi lige har krydset Guatemala.
Jeg ser på kortet og tænker: "Hvordan?"
Og så husker jeg det.
Jeg er ved at blive skør.
Men hjerne kan ikke fatte det.
Det sydlige Argentina er jo helt vildt langt væk.
Man tænker: "Jøsses, det er en lang tur."
Den er virkelig lang denne gang.
Ikke?
Den føles længere end de andre, men det er den ikke.
Ja, det gør den. Jeg ved ikke hvorfor.
Alderen.
-Tror du? -Vi er ælde og trættere.
-Mere beskidte. -Du ryger under bussen.
Jeg havde ikke klaret det her uden din hjælp.
Godt arbejde. Se den lige.
Vi er ikke færdige endnu.
I morgen er vigtig.
Vi skal have styr på alle de løse ender.
-Okay. -Men lad os få en god dag i morgen.
-Okay? Tak. -Ja, selvfølgelig.
Bussen ser flot ud, men vi mangler stadig meget.
Vi har kun én dag til at blive færdige.
Hvordan når vi det?
Jeg vil se, om vi har fået tingene.
Tagbagagebæreren skulle gerne være her.
Ja da!
Se nu der.
De har bygget den på én dag.
Den her og stigerne.
Flot svejse- og malerarbejde.
Én dag.
Jeg udstikker ikke ordrer.
De ved lige, hvad der skal ske, og de er meget bedre end mig.
De knokler for at få den klar.
Det er den 5. i dag.
Vi begyndte den 4.
Det er uhørt.
Se dem lige.
Ja, også den.
Lige her, ikke?
Ja.
Lækkert hængsel.
Måske sådan...
Kan I...
Ja, han kan gøre sådan...
Okay.
Den orange maling!
-Charley. -Jamen dog.
Han afslører den.
Fedt.
-Fede farver. -Fantastisk.
Der er mere knald på den orange.
Jeg tvivler på, at det kan lade sig gøre...
...at få motorcyklerne ind.
Hvad...
Forstår du?
Jeg ville gerne måle det igen
for at se, hvor meget plads der er.
Vi måler lige motorcyklerne.
Hvad var det nu? 132 centimeter?
-Hundrede og tredive. -Hundrede og tredive.
Er du sikker på, vi kan nå det?
Det er du.
Ja, vi når det.
Mexico har været fantastisk indtil videre,
og folk her er så søde,
men vi må tage advarslen mod at køre om natten alvorligt.
Jeg har lige talt med SOS International,
vores sikkerhedsrådgivere,
og de råder os til at køre den vej.
-Til El Paso? -Ja.
Jeg vil ikke dæmonisere Mexico, for jeg elsker landet,
og vi har kun mødt rare mennesker her.
Som ordsproget lyder: "Det vigtigste er ikke starten, men slutningen."
Vi sætter slutspurten ind.
I må gerne gøre generatorerne klar,
så jeg kan fortælle de andre...
Jeg ordner det. Jeg skal bruge Javier.
Papirerne skal være i orden.
Hvordan går det med det?
Forsikringsselskabet kommer snart.
Nummerpladerne kommer kl. 11:00.
-Hvilke? -Nummerpladerne.
Vi kører klokken 7:00.
Ja, men det er staten.
-Det kan jeg ikke styre. -Sådan er det.
Sådan er det.
Er der noget, vi kan gøre?
-Nej. -Kontoret er lukket nu.
Papirerne mangler,
men hvad værre er: Døren er muligvis for lille,
og vi er nødt til at komme afsted i morgen.
Der er 130 centimeter til toppen af sidespejlet.
Hvor mange centimeter?
Hundrede og toogtredive.
Cirka 130-132 centimeter. Det samme som døren.
Vi må fjerne skærmen,
men jeg tror ikke, vi kan få dem ind.
Ewan har lige dobbelttjekket, og der er 132 centimeter til styret.
Og åbningen er kun lige 132 centimeter, så vi får dem aldrig ind.
Problemet er...
Klokken er 17:30.
Vi kører i morgen.
Vi har travlt.
Vi skal finde plads til motorcyklerne.
Hvis ikke der er plads til dem, går det ikke.
Her, her og her.
Ja.
Maksimum på spansk?
-Mucho. -Mucho?
Der, hvor du var.
-Præcis. -Ja.
Klokken er 3:00 samme dag, som vi skal køre.
Gutterne arbejder stadig.
De har knoklet dag og nat.
De er nogle guttermænd.
Den store udfordring
er at få ramperne ind.
To ramper ved siden af hinanden.
Jeg er rørt over, hvor meget de har knoklet.
De stiller ingen krav.
De er meget ydmyge.
De har gjort alt for at hjælpe os.
Busdag.
Jeg skal passe på...
VIDEODAGBOG
...I ikke ser min bagende.
David har gjort et godt stykke arbejde. Han har fundet bussen,
skaffet mekanikere og smede, fået Matt til at skære døren ud.
Han har gjort det på ingen tid.
Det bliver fantastisk.
Vi kører afsted, parkerer motorcyklerne og fortsætter i bussen om natten.
Mens motorcyklerne lader.
Jeg er meget spændt.
Smukt.
De har taget den her gamle, slidte bus
om omdannet den til en vild,
motorcykeltransporterende,
hotellignende drømmemaskine.
Tak.
Se nu der!
Flot, Dave.
-Sådan! -Fantastisk.
-Den er flot. -Køjesengene er der.
-Flot, Dave. -Utroligt.
Godt arbejde.
Og madrasserne her.
Vi manglede en hel del mekaniske dele,
så vi måtte skaffe dem rundt omkring.
De har sørget for, det mekanisme er i orden.
Og så skulle den omdannes.
Vi skulle finde en, som kunne lave tagbagagebæreren og sengene,
så der både er plads til os og motorcyklerne.
Det her er noget af det fedeste ved bussen.
Det tog en evighed at lave.
Du milde.
Og den er ikke 2,5 m.
-Den er 3 m. -Har de lavet den?
-Ja. -Trin for trin?
Ja, trin for trin.
Dave, du skal lave dit eget program.
Dave fikser ting.
Dave fikser ting igen i denne uges Dave fikser ting.
Hvordan gør han det?
Det er fantastisk,
især når man ser farverne sammen med motorcyklerne.
Og alt det, der er lavet indeni.
Nu er det sandhedens time. Kan den starte?
Ja, bare lidt.
-En. -Ja.
-Nej. Vent. -Sådan der.
Nej?
Jo.
Sådan!
Der er små og store øjeblikke.
Det her var et af de store.
Bum! Hun startede uden problemer.
Det betyder meget for mig.
De har knoklet. De elsker det.
De smiler og arbejder som gale.
Og det lykkedes.
Den eneste skuffelse er de pokkers papirer.
Nummerpladerne skulle være kommet i går.
Det gjorde de ikke, så vi får dem her til morgen.
Jeg stirrer på porten og venter, men...
Hvad er planen? Bare så vi er enige.
Planen er, at I kører nu.
Vi vil prøve at komme afsted med bussen.
Uanset hvad mødes vi ved mødestedet.
Hvis papirerne kommer, indhenter vi jer.
Vi kører afsted uden bussen.
Vi møder dem senere, og vi kører videre i Mexico.
TEHUACÀN-CUICATLÀN-DALEN
Du milde. Der er kaktus overalt.
Det er kaktussens hjemsted.
Kaktusdalen.
Som en bro gennem kaktusskyen.
-Hold da op. -Det ligner abehaler.
Ja, abehaler eller slanger, eller...
Den ligner os.
Jeg laver kaktussen.
Jeg har aldrig fløjet i luftballon, men nu har vi chancen.
Jøsses! Det er fantastisk.
Du milde.
Ewan.
-Se lige den udsigt. Utroligt. -Hold da op.
Nu sker det. Vi letter.
Se, der er pyramiden.
-Der er to af dem. -To af dem. Wow.
Hvor er bare smukt.
Tænk, at vi flyver rundt med 40 andre balloner.
Det er helt vildt.
Over et tempel midt i Mexico.
Utroligt.
Forestil dig, man træder ud af junglen
og ser tre kæmpepyramider med gader og butikker.
Mayaernes udgave af London i 350 e.Kr.
Jeg elsker det.
Jeg kan ikke lide at kigge ned.
Jeg bliver bange for at falde ud.
Men jeg elsker, hvor yndefuldt og roligt det er.
-Det er helt roligt. -Ja.
Jeg er vild med det.
Lander du før eller efter vejen?
-Pas. -Okay.
Meget afslappet.
-Skønt. -Jeg ville være så bange.
Sådan.
Held og lykke.
De har os.
Dramatisk.
Endnu mere dramatisk, hvis ikke der var nogen til at tage rebet.
Flot landing.
Flot.
Ingen styrt.
Kunne I lide det?
-Meget. Tak. -Det var skønt.
-Ja, tusind tak. Bravo. -Det var smukt.
Flot debut, ikke?
De er ude på et slags pilgrimsløb,
men jeg ved ikke mere end det.
Andet end at de hopper af lastbilen.
Alting er klar.
TALER MED LOKAL PRODUCER
-Sengene er klar. Bussen er klar. -Kom nu...
Det mekaniske er ordnet.
Lysene fungerer.
-Den er klar til at køre. -Jeg...
Jeg har lyst til at kramme dig.
Jeg er vild med dig.
Tak.
Jeg er så spændt.
Vi mødes med de andre om få minutter.
Jeg tror, vi er tæt på mødestedet.
Skønt.
Jeg glæder mig til at se den.
Hvad gik det ud på?
Vi er på pilgrimsrejse til Juquila.
Vi har jomfruen med.
Nogle går, andre cykler, og vi kører i lastbiler.
Hold da op.
LOKAL PRODUCER
De gående gik for 13 dage siden.
Hvad er målet?
Vi bliver modtaget af landsbyboerne.
Der er fyrværkeri, musik og konfetti til ære for jomfruen.
Hej!
Tak.
Nej, nu skal jeg nok.
Fik dig igen.
Hej, hej!
Der er hun, bussen.
Første tur på rampen.
-Flot. -I får et lift.
-Godt gået. -Godt arbejde. Fedt.
Nej.
Som de siger... Tak.
Nu sker det.
Det var tæt på ikke at ske.
Det var den første mil.
Lad os se, om vi klarer tusind.
Er bussen ikke fed?
Jeg elsker den.
Sæderne er blevet fine.
Den kører godt.
Og vigtigst af alt har den personlighed.
Den skal have personlighed.
Smukt.
Der er nogle skumle områder hist og her,
som vi er blevet advaret mod at stoppe i.
Og i dag har vi set flere af de områder, end vi har de andre dage.
Hvis der er grund til bekymring,
skal vi tage det alvorligt.
Med lidt held skal det nok gå.
Sidste mand på benene.
Eller siddende.
Der er en masse skræmmekampagner
om det nordlige Mexico.
Vi har taget vores forholdsregler.
Vejret er ikke godt, men det er dag.
Gutterne glæder sig til at køre videre.
Hundrede og halvtreds km fra den amerikanske grænse.
Vi er klar til at køre.
Hvis vi kan krydse grænsen i dag,
er det vores sidste grænsekrydsning.
Så er vi tilbage i De Forenede Stater. Det er lidt spændende.
Så er vi i det nordlige Mexico.
Det er virkelig skønt at være tilbage på motorcyklen.
Vi skulle gerne have tilbagelagt den farligste strækning.
Nu er vi tilbage på motorcyklerne og på vej mod USA.
Forhåbentlig kan vi krydse grænsen i eftermiddag.
Jeg håber, vi krydser grænsen dag.
Området ligner noget, vi kender.
Man tænker:
"Nu er det nemt. Vi er snart i USA."
Men det er slet ikke sikkert.
Man siger, at det altid går galt på den sidste strækning.
Det er svært,
for vi vil gerne give os selv lov til at føle, at vi er tæt på mål,
og at vi har opnået det, vi håbede på.
Men det er også den mest sårbare del af turen.
Er det ikke utroligt? Vi er nået til Juárez.
Det havde jeg slet ikke forventet.
Jeg havde forventet, at vejret var som i går.
Præcis.
-Jeg blev ramt. -Er du okay?
Se alt det vand.
Se.
Det er jo en hel flod.
Vi kom 40 minutter for sent til grænsen.
Vi vidste ikke, den lukkede klokken 14:00.
Man kan krydse den døgnet rundt, men...
...vi har alt vores udstyr med.
Navigationen førte os på vildspor,
så nu prøver vi at finde grænsen.
Jeg tror, vi har mistet motorcyklerne af syne.
Det er ikke det bedste sted.
At fare vild.
Er vi faret vild i Juárez?
Ja, vi er faret vild i Juárez.
Det er sikkert et kartelområde.
-Er vi langt fra grænsen -Nej.
Omkring ti minutter. Ikke langt.
-Okay. -Så...
Rolig nu, venner.
Vejret har gjort det svært,
og jeg tror ikke, vi når at krydse grænsen,
hvilket betyder, at vi måske er fanget der, hvor vi ikke burde være.
GRÆNSEOVERGANG
-Er det grænsen? -Ja.
Det er en flygtningelejr.
Motorcyklerne er her.
Der er de. Der er Charley.
Jep.
CHAUFFØR
-Godt gået. -Tak.
Tak, Lico.
Vi prøver at komme til El Paso.
Mange af os har knyttet os til bussen.
Vi vil gerne have hende med.
Det kræver en del papirarbejde, men...
Her er den almindelige grænseovergang.
Vi har fået stemplet vores pas.
Men det viser sig,
at Ewan og Charley skal have stempler for motorcyklerne,
hvilket er 40 kilometer i den retning.
Så skal de tilbage hertil for at krydse grænsen til El Paso, Texas.
Og fordi vi har en masse udstyr,
skal vi utroligt nok 32 kilometer i den modsatte retning
med alt vores udstyr.
Det er svært at være utilfreds,
når der er andre, som har boet her i månedsvis
og ventet på at krydse grænsen.
Der er fyldt med telte, men grænsen er lige der.
Hvem er de her mennesker?
De kommer fra det sydlige Mexico...
LOKAL PRODUCER
...for at søge asyl i USA
grundet utryghed i forskellige mexicanske delstater.
De er blevet truet af kartellerne.
Hvis ikke de solgte stoffer, ville deres familiemedlemmer blive myrdet.
Derfor flygtede de.
Hvor længe har han været her?
To og en halv måned.
Det er jeg ked af at høre. Held og lykke.
Det er den barske virkelighed.
Banderne skaber utryghed, og det er svært at leve med.
Alle fortjener en chance.
Der er strenge kontroller.
CHAUFFØR
Alle køretøjer bliver kontrolleret.
Det kan tage fire-fem timer at krydse grænsen. Det er svært.
De fleste vil til USA for at arbejde.
De er meget hårdtarbejdende.
GRÆNSEOVERGANG
Okay. Nå.
Ja.
Vi har ikke forladt Mexico endnu,
og vi er heller ikke i USA endnu, så...
-Vi ved ikke, hvad de andre laver. -Eller hvor de er.
GRÆNSEOVERGANG
Aner ikke, hvor Russ og Dave er.
Russ sagde bare:
"Bare sørg for at komme ind i USA. Held og lykke."
Så røg forbindelsen.
Min røv er våd.
VELKOMMEN TIL USA
Klokken er 2:30.
Vi har været ved grænsen i 12 timer, og vi er lige kørt afsted.
Det positive er, at alle er kommet over.
Motorcyklerne er med.
Vi er i USA.
Long Way Up er ankommet til USA.
Det var følelsesladet at køre ind i USA.
Da han sagde...
Jeg håbede, han ville sige: "Velkommen hjem, hr."
Jeg gav ham mit pas,
han spurgte ind til turen,
så på motorcyklen, og...
...så fik jeg mit pas, og han sagde: "God tur, hr."
Og han var en flot fyr.
Flot, høj fyr. Stålgrå øjne.
Og jeg tænkte...
"Han er typen, der spiller grænsevagt i en film."
Og...
Han sagde: "God tur."
Og så kørte vi over grænsen.
Jeg er spændt på i dag,
fordi det bliver anderledes at køre i USA.
Vi vil forsøge at køre over 322 km i dag.
Dag ét i USA.
Pas på. Uh, Charley.
Næsten lige på slaget.
Dag ét i USA.
Vejen her fører os til LA.
Ganske enkelt.
Elmotorcyklen er stadig kilde til irritation,
fordi vi er vant til noget simplere.
Men det forurener,
og det må vi lave om på.
Det er interessant, hvordan vi har ændret os.
Det var ligesom, da benzinbilen kom.
Man tankede bilen op,
men man vidste ikke, hvordan man fik den fyldt op igen.
Der var ingen infrastruktur, og sådan føltes det.
Vi er på tærsklen til en ny tid.
Vi vil se tilbage og tænke:
Vi gjorde det dengang, da det var helt nyt.
Derfor er det fedt, at vi har gjort det nu.
Se. Det virker.
Seks procent på tre minutter.
Det er fantastisk.
Det er engamechanger.
Det er fedt.
Ja da. Det er så godt.
Jeg har set dem og hørt om dem...
LOKAL
...og det er første gang, jeg ser dem i brug.
Altså ude på vejen.
Det er ufatteligt.
I skal lige se...
VIDEODAGBOG
...hvordan vejret er her.
Der er rimfrost,
så vi må hellere vente lidt med at køre.
Klokken er kun 7:00.
Vi må vente et par timer.
Det ville være godt med en kop kaffe.
Perfekt afslutning på en perfekt tur.
VIDEODAGBOG
Jeg er faktisk lidt trist.
En bølge af vemod.
Jeg er lidt trist i dag.
Nu er det snart forbi,
og det er vemodigt.
Vi er snart i mål, og jeg tænker: "Åh nej!"
Jeg elsker at køre med dig, Charley.
Det har været fantastisk.
Når man kører, er man i det,
man er forbundet til det, og man føler sig hjemme i det.
Man kommer tættere på landskabet.
Når man kører på motorcykel og ser en masse forskellige steder
eller besøger små landsbyer,
har man en dragende effekt på folk.
Man er på deres hjemmebane.
Ofte har de ondt af en,
fordi man er gennemblødt eller helt støvet til.
Og fordi man er på motorcykel, hører man mere til.
Man er ikke lige steget ud af et fly.
Man har gjort sig fortjent til at være der.
Man hører mere til.
Kaktus så langt øjet rækker!
Jeg elsker kaktus.
Vores brothers in arms.
Man husker ikke de nemme dage.
De smelter sammen.
Det, man husker resten af livet,
er de svære ting.
Man kommer igennem de hårde tider,
og uden dem ville oplevelsen ikke være den samme.
Jeg tænker ikke på, at det er farligt eller risikabelt.
Jeg glæder mig bare.
Det er ikke farligt.
Altså, det er jo ikke ufarligt at køre på motorcykel.
Det har jeg det fint med.
Jeg stopper ikke med at køre.
Jeg elsker det, og det er en del af mig.
På rejsen gennem Sydamerika, Mellemamerika og Mexico
var folk så venlige og hjælpsomme
og interesserede i vores projekt.
Jeg var bange i Bolivia.
Jeg var bekymret for Charley på grund af vejene
og hans skrøbelige ben.
Man er påpasselig, når man er kommet til skade,
Nogle gange skal man helt til Machu Picchu
og bestige alle de trapper
for at finde ud af, hvad man er i stand til.
Welcome to California
Such a lovely place
Ja.
Vi mødes med familie og venner i Palm Springs,
så vi kan følges til LA i morgen.
Min elskede.
-Få den hjelm af. -Min elskede.
Min skat. Hej.
-Hej, skat. -Hej, skat.
Min kære skat.
Så er vi her.
Den sidste dag.
Motorcyklerne skal bare gøres klar.
Det var underligt at pakke tasken for sidste gang.
De sidste tre måneder
har vi pakket alting ned i sadeltasken og spændt den fast på motorcyklen.
Det slog mig bare,
at det er sidste gang.
Vi har meget på tapetet i dag.
Vi skal møde nogle motorcyklister.
Møde nogle folk, der har betydet meget her på turen.
Vores superseje partnere.
Dem skal vi møde, og så er der 32 kilometer til Los Angeles.
Og... så er vi i mål.
Hvad så, makker?
Det er ham, der gjorde det muligt.
-RJ! Kom her. -Godt at se dig.
DIREKTØR FOR RIVIAN
-Går det godt? -Jeg er så glad for at se dig.
-Skønt. -Og det er prototyper.
Vent til du ser... De er dobbelt så kraftfulde.
-Og vi satte dem på prøve. -Ja.
De var sådan: "Var det alt?
-Har du mere til mig?" -Har du mere?
Motorcyklerne var ikke gode. De var perfekte. Helt utrolige.
Bedre end forventet.
Du havde ikke skæg, da du tog afsted, vel?
-Nej. -Jeg skulle ligne en mexicaner.
Hvis vi blev kidnappet, kunne han påstå at være lokal.
-"Dem kender jeg ikke, hombre." -"Tag englænderne."
-Hvad så, min skat? -Hej.
Du er sød med din kæmpehjelm.
Dit lille ansigt. Det ser sødt ud.
Så er vi klar.
Charley har lagt yderligere pres på
ved at placere sin yngste og næstbedste datter i bilen.
CHARLEYS DATTER
-Hej, smukke! -Hej, far!
Hej, min skat.
For pokker, far. Hvorfor?
Styr dig.
Ufatteligt.
Jeg skulle nødigt snakke, men pas nu på, Charley.
Sidder RJ i bilen, eller drømmer jeg?
Drømmer jeg?
Vi fylder hele vejen.
Jeg elsker Charley, og jeg er glad for, at vi tog afsted igen.
Vi har længe talt om en tredje tur,
når vi var lidt ældre og måske lidt klogere.
Vi er i hvert fald blevet ældre.
Det er utroligt, hvor meget af verden vi har set sammen,
og det har ændret mit liv.
Tak for minderne. Tak for turene.
Tak, fordi du har ændret mit liv.
Jeg dagdrømmer om flere ture
og fantaserer om motorcykler, veje og...
Men jeg er jo på tur nu.
Jeg er helt besat.
Af og til har jeg tænkt: "Jeg kunne bare gøre det her."
Jeg kunne bare gøre det her.
Bare sidde på en motorcykel.
Jeg kunne gøre det for altid.
Godt gået!
Se lige.
Han gjorde det!
Godt gået.
-Du gjorde det! -Skør nok til at sige ja.
Du gjorde det.
Det er overstået. Du er i live. Du har det godt.
Tusind tak.
21.000 kilometer.
Ankomst uden skrammer.
Jeg er lettet og meget glad.
Jeg kan ikke forstå, vi er ved vejs ende.
Det går op for mig om en uge: "Nå! Rejsen er forbi.
Så må vi planlægge den næste."
Tekster af: Mads Moltsen