Jag kommer att sakna dig.
Jag önskar att jag inte måste åka.
Jag älskar dig så mycket.
Du tar väl dina tabletter?
Tugga inte bara sönder dem och spotta ut dem.
Tänk att du ska resa, mamma. Jag vet att du hatar att flyga.
Ja, men vissa saker är viktiga.
-Tack för att jag får lämna honom hos dig. -Självklart. Han är en sötnos.
-Ungar, kom och hälsa på mormor. -Jag pratar i telefonen!
De gula två gånger om dagen och de blå en gång.
-Jag vet. Du gav mig listan, minns du? -Ja, jag vet, men...
Och det här är hans leksaker. Han sover med Herr Älg.
Om ni inte kommer hit nu, spolar jag ner era telefoner i toaletten!
Jag vill inte träffa dem. Jag menar, jag vill inte störa dem.
Jag vet att de är upptagna.
Och skrik inte så mycket. Jag vill inte att du stressar honom.
-Mamma... -Han är redan... Han är rädd.
-Nej, då. Han mår bra. -Hej, mormor.
Hej, Tommy.
Så, vem har dött?
En gammal vän. Du kanske kan leka med Dashel nån gång?
Kanske.
Okej.
Om nåt skulle hända, ska du veta att jag älskar dig, Dashel.
Ja, mamma älskar dig och du kommer att bli omhändertagen.
Okej, mamma, var inte så dramatisk. Det är säkert att flyga.
Du är tillbaka innan du vet ordet av.
Inget kommer att hända.
-Claire. -Allie.
Jag är så glad att du kom.
-Tack för att du berättade. -Självklart.
Mamma saknade dig verkligen. Hon älskade dig verkligen.
Jag älskade henne.
Sluta. Jag ser er.
-Tre nu. -Tre. Kan du fatta det?
Sluta.
Pappa blir glad att du kom. Det betyder mycket för honom.
Vi var tillsammans i 51 år. 51 år.
Hon var en underbar kvinna.
-Underbar. -Jag har högklackat för att hedra Joyce.
Hon hade så snygga ben och älskade att visa upp dem.
Det hade hon. Hon hade de snyggaste benen.
Claire! Du kom. Det skulle betyda så mycket för henne.
Det här är Claire, en av Joyces äldsta vänner.
De gick på college tillsammans. Claire bor i Ohio nu.
-Vi beklagar sorgen. -Välsigne dig, älskling.
-Ring oss och kom på middag, Howard. -Tack, det ska jag göra.
Vi älskar dig.
-Åh, Claire. -Howard, jag ska döda dig.
Nu när hon är borta och det inte kan skada henne, ska jag döda dig.
Den här helgen. Jag ska göra det den här helgen.
Howard! Käre Howard.
Hej, hej, hej.
-Åh, du käre man. -Ja.
Jag är så ledsen.
Man tror att man ska vänja sig.
Vänja sig vid tanken på förlust.
När man ser det så här långt över horisonten-
-är det som scenen i "Lawrence av Arabien".
Den lilla pricken som kommer närmare och närmare.
Jag lärde mig mycket.
Jag förändrades mycket.
Jag lärde mig tålamod, ödmjukhet.
Jag lärde mig att tycka om latte.
Vissa av er vet att Joyce älskade sin eftermiddags-latte.
Och hon fick även mig att bli beroende av dem.
Ibland tror jag att jag fortfarande kan höra henne säga:
"Howie, gå till caféet och köp några latte."
Jag träffade Joyce i New York.
Vi gifte oss-
-sju månader efter att vi träffades.
Och jag ångrar ingenting.
Ingenting.
Älskling, jag vill bara att du ska veta från djupet av mitt hjärta...
Är det här fel ingång? Det stod kapell på dörren.
Howard, avbröt jag ditt minnestal?
-Herregud, förlåt. -Det är okej, Evelyn.
Det är okej, snälla du. Allihop, det här är Evelyn.
Evelyn var Joyces rumskamrat på college, tro det eller ej.
-Varför skulle de inte tro det? -Det är ett talesätt.
Jag använde toaletten där bak. Det är som ett virrvarr.
-Uppfattat. -En labyrint.
Ja.
Fint foto. Lite sterilt, kanske.
Va?
Hon ser trevlig ut,
men Joyce var aldrig bara trevlig.
Hon var alltid glittrig.
Glittrig?
Evelyn, kan du sätta dig? Snälla.
Jag är mitt i minnestalet till min fru.
Min fru sen 51 år tillbaka har precis dött!
Jag förstår.
Min vän har dött, min vän sen 60 år tillbaka.
Vad sägs om det? Det är väl stort?
Fortsätt.
Du sa något om att inte ångra nåt, kära Joyce, i djupet av mitt hjärta.
Ja...
Jag skulle säga att...
...jag beundrade hennes mod i kampen mot den här hemska sjukdomen.
Evelyn!
Evie!
-Det är jag. Det är Claire. -Hej, Claire. Jag vet att det är du.
Jag har inte tappat förståndet än. Eller synen.
Hoppa in. Låt mig skjutsa dig.
Har du körkort?
Ja. Jag tog det för två månader sen.
Och du klarade det? Mutade du läraren?
Det behövdes inte. Jag är en utmärkt förare!
Jag litar mer på bussen.
Hoppa in. Jag måste prata med dig.
Om vad? Vad måste du prata om?
-Kom igen, rör på dig! -Herregud, ta det lugnt!
Vem tutar på en kyrkogård?
Passera! Det finns plats! Kör!
-Din idiot. -Idiot!
Hoppa in, Evie. Jag måste prata med dig.
Jag berättade för honom.
Berättade vad?
Jag sa att jag skulle döda honom i helgen.
Jag ska döda den jäveln.
Jag kan prata lite.
Du ska inte döda nån.
-Jo, det ska jag. -Du har alltid haft stora idéer.
-Du fullföljer dem inte. -Det är inte sant.
Minns du när du tänkte gå ut mitt i natten-
-och måla en vagina på studenthuset?
Det minns jag inte.
Du pratade om det i veckor. Du skulle göra det till årsträffen.
Det menar du inte. Vad hände?
Inget. Inget hände. Du gjorde det aldrig.
Minns du när du skulle bli loungesångare?
-Eller köra ner till Peru? -Det finns fortfarande tid för det.
Spelar du fortfarande?
Det är klart att jag gör.
Utan min cello vore jag förlorad. Helt förlorad.
Bra där.
Jag är inte med i orkestern längre. Jag är med i ett par ensembler.
En är helt hängiven moderna kompositörer.
Och den andra är bara Bach.
Har du fortfarande det söta, lilla huset?
Åh, det är underbart, underbart.
Jag undrar om du kan hjälpa mig.
Vadå? Att mörda honom?
Det finns nåt som heter "fängelse".
Trevligt ställe att besöka, men man vill inte bo där.
Låt oss ta en stund och minnas vår vackra, snälla, glada vän-
-vars begravning vi gick på i dag.
Jag har tänkt på henne.
Jag prioriterade hennes lycka över min-
-över min mentala hälsa.
Hon bad dig aldrig att göra nåt.
Och jag sa åt dig att gå till polisen.
Ja, det gjorde du. De hade inte trott mig.
Jag menar, på den tiden?
"Varför var du ensam i huset?
Du visste att din vän var bortrest.
Varför var du ensam i din bästa väns hus med hennes man?"
Bästa vän? Jag trodde att jag var din bästa vän då.
-Ni var båda mina bästa vänner. -Jag driver bara med dig.
Jag hade förstört hennes liv om jag hade berättat för polisen.
Det får vi aldrig veta.
Hennes liv kanske hade varit bättre.
Så...
-Vad är planen? -Jag ska skjuta honom.
Jag ska köpa en pistol och ta med den till vakan.
Vill du följa med?
Visst, Scarface. Det låter kul.
Okej.
VAPENBUTIK
-Hej. -Hej.
Jag vill köpa en pistol.
Nåt som inte är för tungt, tack.
Och kanske en ljuddämpare.
Jag kan inte sälja ljuddämpare.
Man kan inte köpa ljuddämpare lagligt i Kalifornien.
Man kan ha öronproppar.
Vilket vapen rekommenderar du? Jag vill ha nåt lätt.
-Vad ska du ha den till? -Berätta.
-Sportskytte, självförsvar? -Ja, självförsvar.
Okej, vad sägs om den här lilla derringer-pistolen?
Den får plats i fickan eller i handväskan bredvid nycklarna.
-Den är söt. -Väldigt.
Kaliber .22, två skott. Fint reservvapen.
-Vill du hålla den? -Visst.
-Den är begagnad. Priset är 125 dollar. -Lätt.
-Hur är rekylen? -Rekylen?
Jag ska inte ljuga. Den har lite rekyl. Inte mycket som kan absorbera stöten.
Har du artrit i handleder och händer?
Lite i vänster handled, men jag tar medicin.
-Höfterna är mitt problem. -Samma här. Jag opererade höften ifjol.
Hur gick det?
Ganska bra, tack. Jag rekommenderar även Beretta 92.
-Den ser tyngre ut. -Den har väldigt lite rekyl. Väldigt mjuk.
Den känns som en Cadillac.
Jag tror att nyckeln är att använda en laddning som minskar rekylen.
De här 9 mm-kulorna är väldigt lätta.
Hålspets för maximal skada.
Maximal skada låter bra.
-Jag tror att jag tar det mindre vapnet. -Okej.
Jag behöver ditt körkort från Kalifornien eller ditt Cal-ID.
Du kan göra pistoltestet här i affären.
Jag har inte körkort från Kalifornien.
-Har du inget Kalifornien-körkort? -Nej, jag bor i Ohio.
Då kan jag tyvärr inte sälja till dig.
Vi försökte.
Fick du ut det ur systemet?
Hela Dirty Harry-Death Wish-grejen?
Nej, jag fick det inte ur systemet. Herregud.
Jag borde ha köpt en pistol hemma och tagit med den.
Du hade inte kunnat flyga med det.
Åh, Claire. Det har gått årtionden.
Och inte ett par årtionden, utan fyra och ett halvt decennium.
Det var i går.
Ja.
Jag minns halsbandet som Joyce hade på sig på begravningsbyrån.
Jag gav henne det halsbandet.
-Jag hade också ett. -Har du nåt gift?
Jag har ett cyanidpiller om jag tillfångatas av fienden.
Du kan få det.
Jag får knivhugga honom i magen.
-Ska du gå på vakan? -Nej.
Jag får läsa om det i tidningen i morgon. Jag har en repetition.
-Du hatar honom också. -Jag hatar ingen. Det är för tröttsamt.
-Låt mig skjutsa dig hem. -Jag tar nog hellre bussen.
Evie...
Evie?
Du är den enda jag har berättat det för.
Herregud, är det sant?
Förutom terapeuten.
Jag hade en terapeut efter min andra skilsmässa.
-Det har gjort underverk för dig. -Evie, följ med mig.
Hej då, Claire.
N23.
N...
Hej, Ernie.
Hur är läget, Phil?
Herregud.
Fan också!
Ja?
Ja. Jag kommer!
-Hej. -Hej.
Minns du mig?
Det är klart att jag minns dig. Besöker du din farfar igen?
Mina föräldrar är där borta.
-Jag ville komma och säga hej. -Tack.
-Får jag komma in? -Visst, en liten stund.
-Undrar inte dina föräldrar vad du gör? -De saknade mig inte förra gången.
När vi spelade dam.
Vill du spela igen?
Jag kan inte just nu.
Hur mår din farfar? Hur mår Walt?
Han vill lära mig att kasta boll och skjuta pistol.
-Har han en? -Han har en baseboll.
-Men har han en pistol? -Ja.
-Han har en pistol. -Jag tror det.
Han visade den för mig. Han säger att han vill lära mig.
Kan vi göra det där andra vi gjorde senast?
Modevisningen?
Du såg cool ut i de där klackarna.
Men jag hinner inte just nu.
Vänta, vänta. Kom hit.
Vet du vad? Du kan välja nåt från den här som du får behålla.
På riktigt?
Varför inte? Vem ska jag annars lämna dem till?
Men du får inte ta den eller den-
-och den här köpte jag i Seoul-
-när jag reste runt med orkestern.
-Kan jag få den? -Du har väl inte hål i öronen?
Nej.
Inte dem, men de här, då?
Man knäpper på dem.
Man öppnar dem så här och knäpper fast dem.
Man sätter dem på örsnibbarna.
De nyper väl inte?
-Nej, det är okej. -Gå och ta en titt.
De är jättefina.
Du är en fin unge.
Bäst att du går tillbaka till dina föräldrar.
Hördu... Hallå.
Åh, Joyce...
Åt helvete med allt det här.
Får jag ta din kappa?
-Ja, så... -Joyce var en underbar person.
-Var är köket? -Köket eller badrummet?
-Köket. -Där inne. Det är fullt upp där nu.
Bra.
Vad gör du här?
-Letar du efter badrummet? -Nej.
Det är inte rätt ordning.
Jag vill ha tomat, oliver, ost. Tomat, oliver, ost.
-Kan jag hjälpa dig, frun? -Nej, tack.
Vänta! Vad gör du? De ska in i ugnen i fem minuter till.
-Jag älskar choklad... -Jag vet.
Toppen. Är den till mig? Tack.
Claire, har du träffat Wendy? Hon kom med en underbar plåt med brownies.
-Är det inte underbart? -Det var det minsta jag kunde göra.
-Din mamma var så underbar. -Tack.
Jag var hennes bildlärare. Hon var en begåvad konstnär.
-Var hon? -Åh, ja.
Tack.
Kan du ta den till köket? Hörni, inget mer socker.
-Inget? -Nej, du blir galen. Nej.
Claire?
Det är jag, Ralph.
Ralph! Vad...? Vad gör du här?
Howard ringde mig och bjöd in mig till minnesstunden.
Jag var ledig, så jag kom.
-När ringde han dig? -För några timmar sen.
Jag hoppas att du inte har nåt emot att jag är här.
Jag tyckte mycket om Joyce.
Ni var goda vänner och han sa att du var här.
-Du ser bra ut, Ralph. -Tack.
Jag är glad att du lever.
Jag också.
Det är kul att se dig.
Varför bär du kniv?
Jag tänkte knivhugga nån.
Kom igen.
Krabbkakor?
Kan du ta den här till köket? Tack.
-Är det ett nej till krabbkakor? -Det är ett nej, ja. Tack.
Hur mår du? Hur mår din man?
Vi skilde oss för 15 år sen.
Jag beklagar.
Hur mår din fru?
-Hon gick bort för fyra år sen. -Jag beklagar.
Men hon levde ett bra, rikt liv och jag älskade henne djupt.
-Det är bra. -Jag vet inte varför jag sa så.
Det säger sig självt. Jag antar...
-Jag antar att jag är lite nervös. -Varför?
Det är inte så ofta man...
-Som du springer på din exfru? -Inte så ofta.
-Några barn? -Jag har ett barn, två barnbarn.
-Några söta barnbarnsbarn? -Så söta är de inte.
Nej, jag har inga barnbarnsbarn. Jag har en corgi.
-Bilder? -Självklart. Det är ju ett måste.
-Självklart. -Det är så vi gör numera.
Få se.
Kom igen, Dashel. Kom igen. Ge mig ett leende.
Fot. Duktig pojke.
Visst är han söt?
-Hundar har alltid älskat dig, Claire. -Ja, och du?
Så där ja.
Underbart.
Det är jättekul att se dig.
-Jag hoppas att jag inte skrämde dig. -Kom igen.
Du är lika vacker som alltid.
Och du är lika snäll som alltid.
Se på er två turturduvor. Eller flygödlor, kanske.
-Evelyn! -Hej, Ralph.
-Du kom. -Jag missade väl inte blodbadet?
Ursäkta mig. Tysta, allihop. Samlas här. Tack.
-Jag tror att nån ska hålla tal. -Bra.
Perfekt tajming.
Och jag vet att min mamma...
Min mamma skulle vara så glad att se er här.
Hon skulle uppskatta det. Jag vet att pappa och jag gör det.
Så snälla, ät, drick och skåla för min mamma.
Världens bästa mamma.
-För Joyce. -Ja.
Jag har några ord att säga.
Varsågod.
Det här är Evelyn, en av min mors äldsta vänner.
-Joyce var en underbar kvinna. -Det var hon verkligen.
En fantastisk kock.
En hängiven fru och mor.
En kärleksfull mormor.
Och genom första och sista året på college och sen i sex månader i New York City-
-efter examen, var hon min rumskompis och min älskare.
Herregud, vad?
Och det var inte en "gay till examen"-grej.
Det här var den hon var.
Men inte den hon ville vara.
Herregud!
-Förlåt, Howard. Vad skrattar du åt? -Åt dig, Evelyn.
-Du har alltid haft otrolig humor. -Inte riktigt.
Folk tror att jag är rolig, men jag pratar bara.
Det är opassande och osant, Evelyn. Och inget mina barn behövde höra.
-Jaså? Förstod du ens vad jag sa? -Du sa att du älskar mormor.
Det stämmer. Det är precis vad jag sa.
Bedårande barnbarn.
Hon fick väl med det på köpet.
Hon sa till mig att du hade vanföreställningar.
Att du var förälskad i henne. Vi brukade skratta åt det.
-Hon tyckte att du var rolig. -Hon tyckte att du var grym.
Min far är en av de snällaste människor jag känner.
Är han det?
-Jag tycker att du ska gå nu. -Jag håller med.
Howard, du förtjänade henne inte.
Kan någon skjutsa mig?
Vad tyckte du om min stora nyhet?
Jag visste.
Ni två stirrade alltid på varandra, trånade efter varandra.
-Varför sa du inget? -Varför gjorde inte du?
Joyce ville inte det.
Det ville nog inte jag heller då.
-Det var en annan tid. -Nej, du har alltid underskattat mig.
Här, stanna. Här vid busshållplatsen.
Vad är det?
Jag kan köra dig hem. Vad är du rädd för?
Hej.
Varför...? Varför ljög du för mig? Varför sa du att du hade kvar ditt hus?
Om du trodde att jag hade kvar mitt hus-
-så var det för ett ögonblick som om jag fortfarande hade mitt hus.
-Ja, det låter vettigt. -Egentligen inte.
Det blev för mycket att hålla reda på. Jag la en förmögenhet på rörmokeri, taket.
-Jag hade inte råd längre. -Jag älskar de här stolarna.
Visst är de fina?
Men fick du inte bra pension från orkestern?
Jag har en blygsam pension. Den räcker till det här stället.
Jag bor på självständighetsavdelningen, så jag kommer och går som jag vill.
Just det, för repetitioner och konserter och...
Ja, då.
-Förlåt. -Artrit, seninflammation, bursit.
Men mina vrister är i bra form.
Jag undervisar fortfarande ibland.
Jag håller en masterclass ibland.
En av mina gamla elever undervisar i närheten.
Hon har bett mig komma in och kritisera.
Hon ger mig några dollar.
Och måltiderna ingår här.
Jag gillar att äta kartong, så det funkar för mig.
Jag kan bjuda in en gäst.
-Vill du komma på middag? -Du får det att låta så gott.
-Nej, men Ralph bjöd in mig på middag. -Jäklar, vad du jobbar snabbt.
Titta!
Se på oss!
Se på oss.
Så...
...du har varit gift med morfar?
Ja, det var jag.
Det är oartigt att stirra.
-Du kan inte klandra honom. -Det är sant.
Jag hade stirrat.
-Var det före mormor? -Självklart, din dumskalle.
-Vad trodde du? -Kalla honom inte saker.
Säg förlåt.
-Förlåt. -Säg nåt snällt om honom.
-Du är bra på Roblox. -Säg nåt snällt tillbaka nu.
Du luktar konstigt.
Det var inte snällt. En gång till.
-Du är snabb. -Ja, det är han.
-Jag är snabb. -Väldigt snabb.
Det var länge sen er morfar och jag var tillsammans.
-Förhistorisk tid. -Okej.
-Hur länge är du i stan? -Bara över helgen. För begravningen.
Det här är så gott. Du är en skicklig kock.
-Jag kom ihåg att du bara äter fisk. -Så är det fortfarande.
-Får jag gå från bordet? -Jag med. Jag är mätt.
Dessert, då?
-Får jag ta med glassen upp? -Ät upp laxen.
-Jag kan inte. Jag är mätt. -Okej, då äter soptunnan upp den.
Jag, alltså.
Jag äter allt de lämnar.
Om ni båda tar era tallrikar till köket-
-sköljer av dem och ställer dem i diskmaskinen...
...så kan ni ta med er glass upp.
-Se där. -Tack.
-Duktiga barn. -Tack. De är skitjobbiga.
Det är trevligt att din far har dig här.
-Det är det verkligen. -Ja.
-Tur för oss, för han är en skicklig kock. -Ja.
Jag ska också lämna bordet.
-Trevligt att träffas, Claire. -Detsamma, Joie.
Vad sägs om en drink på maten?
Okej.
Claire, det finns...
Det finns en sak som jag alltid har velat fråga.
Herregud.
Vad hände?
Missförstå mig inte.
Det här är det bästa som kunde ha hänt mig.
Jag har gått vidare med mitt liv.
Jag träffade Zora.
Jag har barn, jag har barnbarn.
Men jag har alltid undrat.
-Så det här är priset för middagen? -Nej, då.
Du måste inte, om du inte vill.
Det vore trevligt, efter så lång tid att ha ett mysterium mindre i mitt liv.
Träffade du nån?
-Träffade nån? -En man? Blev du kär i nån annan?
Nej, nej.
Vilken lättnad.
Antar jag.
Jag menar, jag trodde kanske...
Om jag ska vara ärlig, trodde jag att det var den gamla historien.
-Vilken historia? -Att jag är svart och du är vit.
-Va? Och jag insåg det helt plötsligt? -Din far kanske övertalade dig.
Åh, Ralph.
Jag älskade dig.
Jag älskade dig, Ralph.
Och sen?
Det hände nåt.
-Hände nåt? -Ja.
-Nåt dåligt? -Ja.
-Och du kunde inte berätta? -Jag kunde inte.
Jag kunde inte.
Det gjorde mig stum.
Det gjorde mig döv. Det gjorde mig...
Det gjorde mig blind för dig och allt gott i mitt liv.
Jag kunde bara inte...
Claire... Jag...
-Jag förstår inte det här. -Jag vet.
Men jag beklagar.
Jag beklagar. Jag är ledsen att jag sårade dig, Ralph.
Det är inte roligt.
Walter!
-Walt! -Vad är det? Vem är det?
-Det är Evelyn. -Du är inte sköterskan.
Nej, jag är Evelyn, från lunchrummet.
-Res dig inte. -Det kan jag inte ens om jag försöker.
-Vad gör du så här dags? -Har du en pistol?
-Har du det? -Vi får inte ha vapen här.
Det kan jag tänka mig, men har du det?
-Vem har sagt att jag har det? -Ditt barnbarn.
Min sonson?
Kanske. Det får tiden utvisa, men låt oss inte gå in på det.
-Var är din pistol? -Lämna min pistol i fred.
-Här i garderoben? -Öppna inte. Då kallar jag på sköterskan.
Okej, okej. Slappna av, Walt.
Snälla, jag vill låna din pistol, Walter.
-Till vad? -Det är några ligister som hotar min vän.
Hon bor i ett tufft område.
Men om jag visade dem pistolen, viftade med den och sa:
"Lämna min vän ifred, ditt kvinnohatande äckel"-
-så skulle de lämna henne ifred.
-Det låter galet. -Jag antar det, men det är sanningen.
Kan du göra det för mig, Walter?
Kan du vara en hjälte och låna mig din pistol?
-Okej...om du gör en sak för mig. -Vad som helst.
Nästan vad som helst.
Jag vill ha...
...bacon.
Bacon? Okej.
-Ska jag hämta lite från kafeterian? -Nej, nej. Deras bacon är hemsk.
Det är kalkonbacon. Nej, jag gillar inte det.
Jag vill ha riktig bacon. Jag vill ha knaprig bacon. Fyra skivor.
Om du gör det för mig, ger jag dig vad du vill ha.
Det verkar rättvist. Jag ska gå, men, Walter...
-Det här var ingen dröm. -Det hoppas jag inte. Jag vill ha bacon.
God natt.
Claire?
Jag minns när du sparade till den här.
Ralph!
Herregud!
Jag skrev till dig, men du sa att du inte ville ha den.
-Allt pluggande, alla timmar i mörkrummet. -Ja.
Jag sparade den för säkerhets skull.
Men sen packades den ner med en massa gamla saker.
Jag ville vara Dorothea Lange.
Åh, Ralph.
Det...
-Det börjar bli sent. Jag ska åka. -Gör inte det.
-Vad? -Gå inte.
Snälla.
Stanna.
Okej.
Åh, Ralph.
Tänk om Joie kommer på oss?
Claire, det här är mitt hus.
-Jag kan ha nån i mitt rum om jag vill. -Visst.
Får jag kyssa dig?
Varför inte?
Åh, Ralph...
Måste hämta andan.
Förlåt. Det är...
-Det var ett tag sen. -Jag uppskattar entusiasmen.
Ett ögonblick.
Viagra?
Nej, nej. Det är bara min statin.
Jag tar den varje kväll efter middagen, så jag inte glömmer.
Så...
...var slutade vi?
Du tog mig till ditt rum...
...och du stötte på mig.
Menar du allvar?
Om vi ska göra det vi funderar på...
...måste jag be dig att släcka lamporna.
Men...först vill jag placera mig...
...stadigt och säkert i sängen.
Okej, jag är på plats. Släck lamporna.
Ralph! Har du en kondom? Jag vill inte bli på smällen.
Hallå?
-Jag är med. -Du är med i vad?
-Jag är med på Howard-grejen. -Är du?
Mitt andra mord är inställt den här veckan, så jag har tid.
Är du fortfarande med eller har du ångrat dig?
Åt vilket håll blåser vinden?
Jag har inte ångrat mig. Vad spelar det för roll?
Jo, det spelar roll. Jag har en pistol.
Eller så fort jag har lite bacon.
Lite bacon?
Tror du att du kan ordna lite bacon?
Ja, jag tror att jag kan få tag på lite bacon.
Riktig bacon, inte vegetarisk, inte kalkonbacon.
Gammaldags bacon, fyra stekta skivor. Är du med?
Möt mig här.
God morgon.
Jag hoppas att jag inte väckte dig.
-Jag kände doften av bacon. -Förlåt.
För vad?
Han är en vuxen man.
Visst.
-Lagar du frukost åt oss? -Det doftar bacon.
Gå och lägg dig igen. Det är tidigt. Du kan äta bacon senare.
Okej.
Ska du bli vår nya mormor?
-Nej, det ska jag inte. -Okej. Det är bra.
-Bara för att vår gamla mormor... -Jag vet. Hon var säkert underbar.
Gillar du bacon?
Mycket.
Jag kan inte börja dagen utan det.
-Jag trodde att du bara åt fisk. -Ja. Ja.
Förutom efter sex?
Kul.
Har du en plastpåse?
-Har du grejerna? -Ja.
-Knapriga? -Ganska knapriga.
-Du sa inte hur knaprig den skulle vara. -Jag var bara nyfiken. Följ med mig.
Walt! Walt!
Jag drömmer inte.
Jag sa ju att det inte var en dröm. Det här är min vän Claire.
Hej, Claire.
Nu drömmer jag. Två vackra damer i mitt rum.
-Ja. -Det var snällt sagt av dig. Tack.
Herregud, du tog med den. Jag känner doften.
-Jag sa ju det. -Får jag se den?
Ta hit den, snälla.
-Snälla. -Var är din grej? Vapnet?
I garderoben, på översta hyllan till höger.
I en trälåda för damspel.
-Damspel. -Ja.
Du kan få din bacon.
Tack.
Herregud, det här är så underbart.
Inte för krispig?
-Perfekt. -Vad bra.
-Var är den jäkla pistolen? -Herregud, du är en ängel.
Vad menade du när du sa att tiden får utvisa om min sonson?
Det är nåt fel på den pojken.
Nej, det är inget fel på James. Du är en tursam jävel.
Jag ser spelet, men jag når inte.
-Hej, Walt. -Hallå där.
Hej, Evie.
Det här är Claire och Evelyn, mina vänner.
-Jag har träffat Evelyn. -Visst. Vi har stött på varann.
-Vad äter du? -Bacon.
-Det är jättegott. -Du ska inte äta det, Walt.
Kom igen.
Mina damer, mr Mangopian ska få en kateter-
-så jag tror att besöket är över.
Hector, kan du göra mig en tjänst?
Det finns en låda med ett damspel där uppe.
-Når du den? -Visst. Är den här?
Damerna vill låna den.
-Den är tung. Vad är det i den? -En pistol.
-Du är för rolig, Walter. Varsågod. -Tack.
Glad kateter-isättning.
-Tack. -Vi ses snart.
Vi ses.
-Walt. -Det här är så gott.
Vad är det? En leksak?
Det är en signalpistol. Jag hade en på min segelbåt.
-Hade du en segelbåt? -Ja, Annette och jag hade en segelbåt.
-Vem är Annette? -Kvinnan jag var gift med.
Okej...
Bra.
Jag är glad att ha ditt stöd. Vi träffades 2006, gifte oss 2009...
...precis innan hon dog.
Hon ville gifta sig. Jag gjorde det för henne.
2009. Jag beklagar.
Jag beklagar att hon dog, att jag inte fick träffa henne.
Det är hon på fotot.
Hon var en fantastisk violinist.
Inte bara violinist. Mandolin, gitarr... Hon kunde spela alla stränginstrument.
Hon är vacker.
Claire...
Jag vill visa dig hur man laddar den här pistolen
Man öppnar den och trycker på knappen.
Det här är patronen, den röda sidan inåt.
Stäng den.
Nu är den laddad.
Men...
Men man... Man kan inte döda nån med den, eller hur?
Jodå, framför allt sig själv om man inte ser upp.
Man kan bränna hål i nån med den.
Varför bestämde du dig för att hjälpa mig?
"Eftersom jag inte kan bevisa att jag är en älskare,
är jag fast besluten att bevisa att jag är en skurk."
Ursäkta?
Richard III. Shakespeare.
Bara du, Evelyn.
Jag har saknat dig.
-Du hade mitt nummer. -Du hade mitt nummer.
Så vi är båda dåliga vänner.
Vem är det?
Det är Ralph. Jag låg med honom i går kväll.
Det menar du inte?
-Jaha, så bra, alltså? -Nej, det var bra, bara inte...
Jag kom inte hit för det.
Det ringer.
Ja, Howard? Det är Claire.
Hej, Claire.
-Jag vill komma och träffa dig. -Vill du?
-Ja. -Säg att du skäms.
Ja, jag skäms.
Jag vill be om ursäkt, personligen.
Be om ursäkt för vad? Hotet att döda mig?
Ja. För det.
Okej, tja...
Ursäkten godtas.
Jag bara... Jag känner mig...
Galen. Jag har varit galen, Howard.
Bara en galen kvinna, du vet? Jag...
-Stress. -Det måste vara stressen.
Jag har varit stressad på grund av resandet.
Åh, jösses!
Gud.
Jag vill skaffa vänner.
Jag hatar att...
Jag hatar att tänka att jag kom hela vägen hit...
...och att det är sista gången som...
...som jag träffar dig.
Jag borde be om ursäkt innan jag åker hem.
Jag tror inte att Joyce skulle vilja att det slutar så här.
Jag ska till parken med Allie och barnen. Du kan möta oss där.
Perfekt. Var?
Ska jag ladda pistolen nu?
Gör inte det. Du vill inte avlossa den i väskan av misstag.
Så jag ska plocka fram och ladda den när han ser på?
Jag antar det.
Du behöver inte bevisa nåt för mig.
-Jag vet redan att du är loca. -Nej.
Du hade rätt. Det är så mycket som jag inte har fullföljt.
Pappa kallade mig "LL".
En förkortning av "Little Loser".
Vad taskigt.
Jag minns honom i uniform på examen.
Håller du Allie och barnen sysselsatta?
Där är de.
Herregud.
Hon har den där hemska flatan med sig.
Pappa, prata inte så.
Det hon sa på din mors likvaka var hemskt.
-Det är väl inte ens ett fult ord. Flata? -Jo, när du säger det, så säg det inte.
Jag ska prata med Claire. Jag vägrar prata med Evelyn.
För tusan.
Hej, Howard.
Ett gott råd...
Hej, Claire.
Jag är glad att du ringde.
Vi är gamla vänner. Jag vill inte att det ska finnas ont blod mellan oss.
Ja.
-Ska vi sätta oss och prata? -Ja, bara för ett ögonblick...
-Hej, Evelyn. -Hejsan.
Du trodde nog inte att du skulle få se mig igen.
Det är en överraskning.
Jag antar att jag borde...vad? Be om ursäkt?
Jag har funderat på det och jag tror att jag kanske borde göra det.
-Hörni, kom hit nu. -Vad heter den lilla?
-Joyce! -Joyce! Vad fint.
-Ska vi åka karusell eller inte? -Ja, ställ er vid grinden.
När jag sa att du ljög, visste jag att du inte ljög.
Jag hittade några brev när jag gick igenom mammas saker.
Pappa kunde inte göra det, han var ett vrak-
-så jag gick igenom hela mammas kontor-
-och hon behöll några av breven du skrev till henne.
Gjorde hon? Kärleksbrev?
-De var uppriktiga och detaljerade. -Jösses.
Behöll hon breven i alla dessa år? Jäklar, vad glad jag blir.
-Vi har en extrabiljett. Vill du åka med? -Gärna.
Du, Claire...
Jag förstår.
Jag förstår skuld. Det är en hemsk känsla. Den förvränger allt.
-Skuld? -Ja, jag förstår din skuld.
Jag kände det också i många år.
-Min skuld för vad? -Det som hände.
Vår överträdelse.
Oroa dig inte, hon fick aldrig veta. Jag berättade aldrig det för henne.
Inte ens när jag blev nykter-
-när jag gottgjorde allt, berättade jag för henne.
Det fanns ingen anledning. Det hade orsakat för mycket smärta.
-Gottgjorde du henne? -Ja.
Jag ringde människorna i mitt liv, de jag kände att jag hade felat.
Det var läkande.
Det förändrade mig, hela processen.
-Kan du sitta med henne? -Med Joycie? Visst.
Får jag?
-Jag blir yr på hästarna. -Ja, jag också.
Letar du efter en näsduk?
Oj, du tappade den här.
Jag måste tillbaka till barnbarnen.
Herregud, vilken energi.
Vad är det? Vad tusan är det?
Är det en leksak?
-Det är en signalpistol. -För nödsituationer?
Jag vill att du säger sanningen.
Jag vill att du säger det.
-Jag vill att du säger vad som hände. -Vad som hände?
Vad hände?
Vi hade sex!
Ja, det kanske var lite hårdhänt, men vi hade sex en kväll på fyllan.
Jag önskar att det aldrig hade hänt.
Jag ville aldrig svika Joyce och du ville säkert inte såra din vän.
Det var inte sex.
-Okej, sluta peka... Jag skojar inte. -Sätt dig.
Ge inte mig order. Jag har fått nog.
Sitt ner, annars skjuter jag dig.
Du? Skjuta mig?
-Med en signalpistol? -Jag bränner hål i dig.
Jag gör det.
Du har vanföreställningar.
Jag vet inte vad du tror hände mellan oss...
Jo, det gör du.
Jag tror att du lider av demens.
Du klandrar mig för det som hände i ditt äktenskap med Ralph.
Jag tror att du var hemsk mot honom-
-för du är nog en sån person...
En sån där som aldrig blir nöjd.
En sån där kvinna som inte är skapt för lycka.
Sluta ljuga.
-Vill du veta sanningen? -Sluta ljuga.
-Vill du ha sanningen? -Ja!
Jag ska ge dig den jävla sanningen.
Jag är chockad.
Jag är chockad över din själviskhet.
Jag har precis förlorat mitt livs kärlek. Hon var allt.
Allt för mig!
Jag har fått mitt hjärta utslitet-
-och du har mage att komma hit...
...att komma hit med din jävla pistol och din...
Howard?
Howard!
Howard?
Hjälp!
Hjälp! Nån har fått en hjärtattack!
Hoppla. Hoppla.
Tror du att din syster vet att det inte är en riktig häst?
Hallå!
Herregud.
Räddade du morfars liv? Mamma sa att du räddade morfars liv.
Ja, tydligen.
Det vet vi inte. Han kan fortfarande bli sämre.
-Vill du veta nåt lustigt? -Joyce behöll mina kärleksbrev.
-Lustigt. -Eller hur? Allie berättade det.
Jag är jätteglad. Efter alla dessa år.
Jag undrar om Allie slängde dem.
Pratade din mormor nånsin om mig? Om Evelyn?
-Jag vet inte. -Det är okej. Jag undrade bara.
Han mår bra.
Tack och lov att du tog med nödraketen. Varför hade du den?
Hon har alltid en med sig.
Du skulle bli förvånad över vad hon lägger i väskan.
-Var det en hjärtattack? -Nej, de tror inte det.
De tror att det kan ha varit en panikattack, kanske magsår.
De vet inte.
De håller kvar honom i natt.
Han kommer inte att dö, då?
De tar fortfarande prover, men de tror att han är utom fara nu.
De säger att det var bra att han kom in. Han har varit under enorm stress.
Stress dödar.
Långsamt, tydligen.
-Får jag träffa honom? -Jag tror det. Han vill nog träffa dig.
Men de gav honom lugnande, så han kanske sover.
-Ja. Vilket rum? -814.
Claire...
Jag är utsvulten.
Jag och barnen går och äter, sen kommer vi tillbaka.
-Får jag stanna? Jag är inte hungrig. -Nej, du kan följa med oss.
Men jag är mitt i en match. Jag försöker slå rekord.
-Kan du hålla ett öga på honom? -Visst.
Och kan du låta bli att nämna nåt om...?
-Nåt lesbiskt? Visst. Inga problem. -Vi är strax tillbaka. Kom igen, tjejer.
Herregud, nej.
Syster.
Joyce besökte sin sjuka mor.
Hon frågade om jag kunde åka förbi med mat till dig.
Hon sa att...
...man inte kunde lita på att du skulle äta annars.
Hon var orolig för dig. Hon sa att du hade druckit mycket.
Det var ett misstag.
-Det som hände mellan oss var ett misstag. -Det var ett misstag...
...att du tog tag i mina bröst så hårt att det gjorde ont i en vecka?
Att du satte ditt ben bakom mitt ben och fällde mig till golvet-
-och sen la dig ovanpå mig...
...och tog fram din penis?
Satte händerna runt min hals och sa att du skulle strypa mig om jag skrek?
Sen tryckte du ner mitt ansikte i golvet-
-och drog upp min kjol och körde in den i mig?
Jag skulle aldrig tvinga mig på nån. Det skulle jag aldrig göra.
Du ville det. Du tittade alltid på mig.
Jag såg dig...
...stirra.
Du hade problem i ditt eget äktenskap, du minns bara inte.
-Kom igen. Det var 45 år sen. -Det var 46 år sen.
Vad var rumsnumret igen? 814?
Prata inte med främlingar.
Fan också.
Claire, nej. Nej!
Tack.
Dra åt helvete.
Claire!
-Claire! -Hur vågar du?
Hur vågar du hindra mig?
Jag kunde inte låta dig göra det. Du får inte åka i fängelse.
Det kanske är det jag vill.
Jag kanske hellre sitter i fängelse, bara han är död.
Om du vill sitta i fängelse, kanske du får göra det.
-Mordförsök är också ett brott. -Han säger inget.
Han vet att det är sant.
Har inte du barn? Barnbarn? Ett hus?
Herregud, det är Ralph.
-Jag vet inte vad han vill. -Du vet vad han vill.
Tror du att jag får till det nuförtiden?
Jag har bara en cello som jag inte kan spela på längre.
Ett alternativt rum på äldreboendet-
-när jag inte klarar mig själv längre.
Vet du vad du har?
Du gjorde vad du ville i livet.
Det är vad du har.
Hoppa in.
In med dig.
Jag tar bussen.
Herregud.
Fan.
Vad?
Väckte jag dig?
-Vad är det? -Inget.
Jag undrade bara om du ville ha ett glas vodka.
-Jag dricker inte. -Vad sägs om en joint?
-Nej. -Lite heroin? Lite kokain?
Förlåt att jag störde.
Du är så fin.
Claire!
Han mår bra. Jag hämtar honom i dag.
Bra.
-Åker du idag? -Ja.
Bra. Det var kul att se dig. Tack för att du kom.
Mamma älskade dig.
Jag älskade henne.
Och dina morföräldrar, jag...
De var snälla mot mig och min man, min exman.
Jag har aldrig sett det på nära håll förut.
En kärleksfull familj.
Tack för att du sa det.
Här är de.
De är många.
Tack.
Hej då.
-Hej, Dottie. Hur mår du? -Hej. Evelyn. Du syns inte till så ofta.
Kartongen fastnar mellan tänderna.
Vill du göra mig sällskap?
Sist vi pratade, kallade du mig "en trångsynt bracka".
Det är en komplimang när det kommer från mig.
Jag slog upp ordet "bracka".
Det är ingen komplimang.
Hej. Hälsar du på din farfar igen?
Här.
Nej, du har fått dem.
Nej.
Vad är det?
James?
-James? -Är det här damen?
Raring, hoppa in i bilen med Butterscotch.
-Är han okej med hunden där inne? -Det är hans hund.
-Vi är här för att besöka hans farfar. -Jag vet det.
Vi är inte här för att nån ska klä ut sig.
Nej, men om James vill klä ut sig, kan det väl inte skada?
-Tack för rådet. -Ingen orsak.
-Kan vi åka? -Evelyn!
-Claire, vad gör du här? -Jag har nåt åt dig.
-Sätt dig i bilen, James. -Kom igen.
Jag önskar att jag var din farmor.
-Det är du inte. -Jag önskar det.
Jag skulle baka kakor åt dig. Jag skulle köpa en tröja.
Jag skulle säga varje dag hur perfekt du är.
-Du skulle bli en fantastisk farmor. -Hoppa in.
Man ska aldrig säga aldrig. Du är snygg i strass.
Vänta, Butterscotch. Butterscotch!
Butterscotch! Nej, nej. Butterscotch!
Claire!
Min arm.
Håll ut. Håll ut, syrran.
Hur är det med höften?
-Min höft är okej. -Så det är bara armen?
Ja, det är bara armen som verkar bruten.
Jag antar att det är tur. Jag menar, för din höft.
-Ja... Herregud, se upp! Herregud! -Herregud.
-Det var en stoppskylt. -Jag ser det. Nu.
-Hur länge sen var det du hade körkort? -Åtta år.
-Vi borde ha låtit den familjen köra oss. -Och hoppat in i bilen med hunden?
-Jag tar gärna en latte. -Nej. Läkaren sa inget koffein.
Du kan få koffeinfritt.
Jag dricker inte koffeinfritt. Det motverkar syftet.
Du får vänja dig, för det är allt jag kommer att ha hemma.
Jag hoppas att du inte tänker ge mig order hela tiden i Philadelphia.
-I så fall flyttar jag nog inte in. -Jösses.
Så, vad var det du hade med dig?
Breven.
Dina kärleksbrev till Joyce. De slängdes inte.
-Jaså? -Ja, jag fick dem av Allie.
-Claire, gjorde du det för min skull? -Jag tänkte att du ville ha dem.
Det var omtänksamt av dig.
Jag kunde ha bett Biltmore Arms ringa efter ambulans.
Det var nödingången.
Får vi använda den? Är det ett nödfall?
-Inte för dig, antar jag. -Ska jag vända om?
Jag ser dig.
Jag ska köpa en latte. Din mamma hade velat det.
Det finns ett kafé i lobbyn. Och det blir inte koffeinfritt.
Pappa...
-Var fan parkerar jag? -Det finns en plats här framme.
Precis runt hörnet.
Se upp!
Vad i helvete?
-Herregud, det är han. -Herregud. Det är ni!
Ni dödade mig nästan, era galna, jävla horor!
Herregud!
-Skit. -Herregud.
Skit!
Jag såg honom inte.
Han hoppade fram.
Han är död.
Herregud.
Jävla skit!
Evie, han är död.
Förlåt mig.
Han är död.
Vad i helvete?
Är du inte glad att jag inte lät dig kväva honom?
Jo.
Hej, mina damer.
Hej igen.
Vilken tragedi.
Den ena efter den andra.
Ja.
Men jag antar att de båda är på en bättre plats nu.
Jag är inte säker på båda.
Claire, jag tog med din kamera.
Jag gick ut och skaffade film till den och laddade den.
Ralph, det är extremt snällt. Tack.
Snacka om full service.
Kan du ta en bild på oss?
-Här? -Ja. Snälla.
Ja, självklart.
-Jag är inte så bra med kameran. -Jag ställer in fokus åt dig.
-Evie, stå här. Stå här. -Okej.
Ja.
Okej, precis här. Så där ja.
Okej.
Se till att få med graven i bakgrunden.
-Okej. -Omelett.
Omelett.
-Klart. -Toppen.
Det där är olämpligt.
Du är så snäll. Tack.
Okej.
Jag ska låta er prata eller vad ni nu hittar på.
Ralph. Hej då, Claire.
Claire, vill du äta lunch?
-Inget romantiskt, bara lunch. -Varför inget romantiskt?
Tänk om jag vill ha romantik? Är det ett problem?
-Inte för mig. -Okej.
Men vi får ta det en annan gång. Jag ska äta lunch med min vän.
Det där gillar jag.
Evie, vänta!
-Ska vi äta lunch? -Visst. Vad sägs om en baconsmörgås?
Undertextning: Marie Roos