ALT GIK GODT
15. SEPTEMBER
Hallo?
Hvad?
Hvornår?
Hvor er I? Okay, jeg kommer.
Pascale.
- Hvad så? - Lad os gå ind.
- Hvor er han? - Neurologisk skadestue.
Denne vej.
Vi laver MR-scanningen nu.
Far?
Undskyld, men De skal vente herovre.
Denne vej. Vi tager os af ham.
Så går vi i gang.
Lig helt stille. Nu begynder vi.
Undskyld? De kan se Deres far nu.
Her er han. Han hviler sig.
- Jeg lader Dem være alene. - Tak.
Nej, nej, nej.
Fryser du?
Værsgo.
Hvad sker der?
Fortæl mig, hvad der er sket.
Far, jeg tror, du fik et slagtilfælde.
Du er på hospitalet nu, og de gør alt for at hjælpe dig.
Gå.
Vi overfører ham snart til neurologisk.
- Kan vi besøge ham der? - Naturligvis.
Tak.
- Skal jeg aflyse mit møde? - Nej, gå bare. Jeg bliver.
- Er du sikker? - Ja. Vi behøver ikke være to.
Jeg holder dig orienteret.
Tag på arbejde.
Goddag.
- Nej, noget salt. - Jamen det er chokolade.
Vil du have min sandwich? Laks og friskost. Er det i orden?
Ja.
Værsgo.
Han skal til røntgen.
Det tager lidt tid. De kan tage hjem. Vi ringer til Dem eller Deres søster.
- Farvel så længe. - Tak.
- Er det Deres far? - Ja.
Jeg fik også et slagtilfælde.
Jeg er svag. Men det går bedre.
- Lægerne siger, jeg bliver rask. - Det var godt.
- Er De bekymret? - Ja.
Og nej. Min far er stærk. Han kommer sig altid.
På gensyn.
Kan De sige mig, hvor vi er?
Selvfølgelig. Vi er... her.
- Jeg skal til Père Lachaise. - Det er der.
- Tak. - Det var så lidt.
Hvad så? Venstre eller højre?
- Det ved jeg ikke. - Årh, hvor er du dum!
Kan du ikke læse et kort?
Sådan går det, når man spiser for meget.
Jeg sov dårligt. Jeg vidste ikke, hvor jeg var. Jeg tror, jeg skreg.
Jeg hørte Dem mumle, men De skreg ikke.
Ingen har spurgt Dem.
- Han må være døv. - Idiot.
- Hvornår kommer Claude? - I eftermiddag, hvis hun magter det.
Altid, når jeg har foreslået, -
- at vi spiste frokost eller gik en tur, -
- har jeres mor sagt: 'Hvis jeg magter det.'
Vil du have besøg af Raphaël og Noémie?
Dine børn skal ikke se mig sådan her.
- Skal vi give nogen besked? - Ja.
- Gérard? - Hvem?
Lorten?
Nej, det behøver I ikke.
- Har I noget at skrive med og på? - Ja.
- Daniels nummer er 01... - Vent lidt.
- 01... - Fortsæt.
Jeg har glemt det.
Far, vågn op.
Mor er her for at besøge dig.
- Er du okay, mor? - Jeres far ser ikke så dårlig ud.
Godt. Jeg vil hjem. Jeg tager mine piller.
- Skal jeg finde et glas vand? - Vent lidt. Her er de.
Værsgo.
- Tag dem med lidt vand, mor. - Deres mor tager dem sådan.
Jeg har det varmt!
- Godt. Lad os gå, mor. - Op at stå. Kom.
- Farvel, Pascale. - Farvel, Sylvia.
Jeg ringer til dig.
Din mor er virkelig syg, hvad?
- Så jeg kan ikke komme. - Skal jeg skynde mig hjem?
Nej, det skal nok gå.
- Ring, hvis det ikke går. - Ja.
- Jeg elsker dig, skat. - Jeg elsker også dig.
Jeg er ikke i graven endnu.
Lægen sagde, at det er bedst at gøre det nu.
- Eftersom Deres hustru også er syg. - Hvad?
Jeg sagde, at Deres hustru også er syg.
Hvad sagde han?
Deres hustru er også syg!
- Sært. Jeg kan ikke høre ham. - Hr. Bernheim, Deres hustru er syg!
- Det ved jeg. - Skriv under for Deres døtres skyld.
- Fordi hun er syg? - Ja, Claude er syg!
- Hej, Sylvia. Er mor på sit værelse? - Nej, i sit atelier.
Følg med. Det er denne vej.
- Efter Dem. - Hej, mor.
Hr. Rocher er her.
Hej, mor.
Jeg har ikke set Deres arbejde før. Det er meget smukt.
Laver De stadig skulpturer, Claude?
Mor, notaren er kommet, så du kan underskrive en fuldmagt.
- Jeg lader Dem... - Tak.
Mor, er du sød at rejse dig?
Vil du rejse dig?
Sæt dig ned. Sådan.
Værsgo. Lige her, tak.
Og igen her.
Perfekt. Tak. Nu skal jeg ikke forstyrre Dem mere.
- Jeg kan følge Dem ud. - Vi siger farvel her.
- Vi kommer tilbage, mor. - Farvel, Claude.
'Jeg, André Bernheim, -
- ønsker at blive begravet i familiegravstedet i Elbeuf.'
Vil du ikke hellere begraves i Montparnasse sammen med mor?
Ikke sammen med hendes frygtelige forældre.
'Jeg ønsker ingen særlig ceremoni, kun at kaddishbønnen reciteres.'
'André Bernheim.'
- Hvad? - Paris.
- Kaddishbønnen i Paris? - Ja.
Og du har ikke skrevet noget om arven?
Notaren har det.
Det hele til jer.
Mine piger.
Han har fået en venetrombose i højre arm og en blodprop i lungen.
Ud over hjerneinfarktet viser scanningen aneurismer i halspulsåren.
Så vi øger den medicinske behandling. Risikoen for tilbagefald er høj.
Jeg er bange for, at det er alt, hvad jeg kan sige nu.
Har De nogen spørgsmål?
Nej.
Pascale, se.
- Er det ikke Gérard? - Hvor?
Ham der? Nej, det kan ikke være ham.
Under alle omstændigheder ved han det ikke.
- Skal jeg sætte dig af? - Ja tak. Hjemme.
- Er Serge der? - Nej, han er stadig i USA.
Også dig? Jeg hørte også Brahms i går.
Er du holdt op med at hade klaver?
- Det er hans yndlingsstykke. - Ja. Han har altid massakreret det.
- Goddag. Har De det godt? - Ja. Det går godt.
Men Deres far er under observation.
- Hvad? - Han prøvede at tale hele natten.
Er du okay, far? Det er mig, Emmanuèle.
Er du okay?
Har du det dårligt? Skal jeg kalde på nogen?
Hvad laver du? Hold op.
Du har det dårligt. Hjælp! Hjælp! Jeg får fat i en sygeplejerske.
Jeg har brug for en sygeplejerske!
Det haster! Min far har fået et anfald!
Han kan ikke få vejret!
Hvad er der i den?
En opløsning af lipider, kulhydrater, aminosyrer og sporstoffer.
- Udmærket. - Det er hans mad nu.
- Alle tiders. - Jeg går nu. Farvel så længe.
Goddag.
Hvordan har du det, far?
Jeg ved godt, jeg ser forfærdelig ud. Jeg har ikke lukket et øje i nat.
Hallo?
Ja, hr. Bernheim er her.
Nej, han er ikke alene. Han er sammen med sin datter.
Hallo?
Det var til Deres far, men manden lagde på.
Den har ringet hele formiddagen.
Jeg er sikker på, det var Gérard. Og det var ham, vi så forleden.
Tror du?
Han ville nok sikre sig, at far var alene, før han kom op.
Så længe vi er her, tør han ikke.
Kan du huske fars knæoperation?
Det var Gérard, der havde sparket ham.
Jeg tryglede far om at melde ham, men han nægtede.
Han er sådan en lort.
- Det er mig. - Jeg lukker dig ind.
- Emmanuèle? - Min elskede!
Min skat.
Kom.
Det er utroligt, som de har ombygget museet.
De har lavet en ultramoderne tilbygning...
- Hvad er der i vejen? - Slap af, far.
- Goddag. Det er vasketid. - Vi går.
- Sæt Dem ned, hr. Robert. - Kom.
Jeg forventede ikke, at han ville være så svækket.
- Er du okay? - Emmanuèle? Lægen vil tale med os.
- Skal jeg gå med? - Nej, det skal nok gå.
Det er vores sag.
Sådan. Jeg er næsten færdig.
Lægen siger, du har det bedre.
Du stikker. Bad du ikke om en barbering i morges?
- Det her... - Hvad?
Det her... ikke bedre.
Det skal også nok blive bedre.
23. SEPTEMBER
- Her er hans journal. - Tak. Så går vi.
- Tak for alt. - Held og lykke.
Jeg tager med dem.
- Hvor skal han hen? - Broca. Han er blevet overført.
- Så er der afrejse? - Ja. Broca-hospitalet.
Jeg tager herfra i overmorgen. Men jeg skal hjem.
- Hvor er De heldig. - Det er Deres far, som er heldig.
En datter som Dem...
Tak.
- Farvel, hr. - Farvel, frøken.
Du skal hjælpe mig med at gøre en ende på det.
Hører du?
Du skal hjælpe mig med at gøre en ende på det.
Du skal...
Du skal hjælpe mig med at gøre en ende på det.
Æder du nu igen?
Da jeg kom hjem i går, var din mor her ikke.
Du og din søster var i skole. Lejligheden var tom.
Hvis jeg havde haft en skyder, så havde jeg skudt mig selv.
Hvad er Deres mors helbredstilstand?
Hun lider af en form for Parkinsons og har været deprimeret i mange år.
- Siden hvornår? - Altid.
Hun mistede sit første barn under fødslen. En dreng.
- Hvordan er Deres forældres økonomi? - Meget god.
Min far var fabriksejer og samler på kunst, og min mor var billedhugger.
- Ejer de deres bolig? - Ja.
Lægebehandling i hjemmet kunne være en mulighed for Deres far.
Men der er vi ikke endnu. Hvad angår behandlingen, -
- så fortsætter vi med den blodtrykssænkende medicin, -
- den blodfortyndende medicin og statinerne.
Og en god nyhed: Han kan snart spise fast føde i form af mos.
Han må stadig ikke drikke, men han må få fortykket vand.
Det er ligesom gelé.
Min far siger, at han vil dø.
Ja, det ved jeg. Han talte med mig om det.
Også med sygeplejerskerne. Vi er vant til den slags reaktioner.
Vi øger dosen af de antidepressive midler.
Men hvis han nægter at kæmpe, så holder han ikke længe.
Vi må håbe, at den antidepressive medicin virker hurtigt.
Og det er vigtigt, at han føler sig støttet, så han genvinder modet.
Bare rolig. Som regel vælger de at leve videre.
- Tak, doktor. - Ingen årsag.
Far! Jeg er her. Jeg er her, far.
Det er mig.
Du må ikke svigte mig.
Lad mig ikke leve videre på den her måde.
Det her... Alt det her...
Det er ikke mig længere.
Hold op. Vil du ikke nok? Hvad var det, du ville fortælle mig?
Far bad mig hjælpe ham med at gøre en ende på det.
Pascale, jeg gør ikke noget uden dit samtykke.
Det var dig, han spurgte.
Sikke et røvhul. Lige til det sidste.
Emmanuèle, måske... giver far dig en gave.
- Mener du det? - Har du ikke altid ønsket ham død?
Jo, da jeg var barn.
- Hvad indebærer det helt konkret? - Det vil jeg ikke vide.
- Du har overskæg. - Det har du også.
Tak.
L'chaim.
Skål for livet.
Hvorfor beder din far dig, hans datter, om sådan noget?
- Fordi jeg er hans datter. - Hvorfor ikke Pascale?
Han elsker at spille os ud mod hinanden.
Er det kærlighed eller ondsindethed?
Begge dele.
- Goddag, Emmanuèle. - Goddag, Thierry.
- Er Deres far her? - Nej, ikke i dag.
- Noget alvorligt? - Han er på ferie.
Fortæl ham, at vi har fået Longs nye skulpturer.
- Det skal jeg nok. Tak. - Farvel.
Jeg undrede mig over, at jeg ikke havde set André. Goddag, Emmanuèle.
Går det godt?
Undskyld mig.
- Så du noget godt? - En lille skulptur af Richard Long.
- Alle spurgte til dig. - Hvem?
Thierry de Beauceron, -
- Isabelle Morvan, Hélène fra Quai de Seine...
- Jeg fortalte dem ikke noget. - Hvorfor ikke?
Giv dem mit stuenummer, etagen, det hele.
Okay. Men så får du besøg.
Det vil holde mig beskæftiget.
Jeg læste en god artikel om salget af Pierre Bergés samling.
Gad vide, hvordan det kommer til at gå. Hvornår er det?
I januar, tror jeg.
- Om fire måneder. - Vi kan tage derhen, hvis du vil.
Tro ikke, at jeg har ombestemt mig.
Har du undersøgt det?
Her.
Utroligt.
- Kun du finder på at bade i oktober. - Det er skønt!
- Du er iskold. - Jeg føler mig levende!
- Skynd dig. - Går det fremad med din roman?
Nej. Jeg får ikke skrevet på grund af det med min far.
Ind med dig.
- Et varmt brusebad. - Det var din egen idé.
- Spiste han godt? - Ja.
- Er han vred, fordi jeg er rejst? - Det tror jeg ikke.
- Hvornår er du tilbage? - Om tre dages tid.
- Nyd det. - Ja. Jeg elsker dig.
- Få slappet af. - Tak. Farvel.
- Emmanuèle? Det er klar. - Jeg kommer nu.
Værsgo. Lidt hvidvin, og så kan du fortælle.
Tak.
Skål.
Han havde det forfærdeligt. Han led og mistede modet.
Hans sidste år var rædselsfuldt.
Han bad mig kontakte Foreningen for retten til en værdig død.
Så jeg tog derhen.
De forklarede processen og talte om Schweiz, men...
...han nåede at dø.
Og hvad med dig? Hvad vil du gøre?
Aner det ikke. Ikke noget lige nu.
- Jeg håber, at han ombestemmer sig. - Din far er stædig.
Ja.
Du ved... Han er en dårlig far.
Men jeg elsker ham. Jeg elsker ham meget højt.
Jeg ville gerne have ham som ven.
Så hjælp ham... som en ven.
Hej.
Jeg kysser dig ikke. Jeg er syg. Er du ikke sulten?
Er du vred, fordi jeg har været væk i fem dage?
Hvad er der i vejen, far?
Se på mig.
Lad mig være.
Kaldte du ikke på nogen?
Gå.
Min næse er alligevel stoppet.
- Vi har ventet i to timer. - Jeg er ked af det.
Hospitalet er underbemandet, og han kræver megen pleje.
- Et toiletbesøg er ikke så svært. - Det kræver to personer.
Jeg skal personligt sørge for, at det ikke sker igen.
- Er det her rart? - Ja.
Serge.
- Serge! - Hvad? Hvad er der?
Hvad er der i vejen?
Du har feber.
Tag den her.
En gang til.
De har en virus. Det er ikke alvorligt.
Ibuprofen for at nedsætte feberen og masser af hvile.
- Kan jeg besøge min far? - Nej, De smitter.
- De har det bedre om en uge. - Udmærket. Tak, doktor.
Foreningen for retten til en værdig død.
Lev og dø med værdighed. Selvbestemmelse.
- Nå, det er dig. - Og hej med dig.
- Surmuler du? - En lille smule.
Har du haft besøg?
Ikke nogen interessant.
Godt...
Jeg har nyt.
- Det er ikke muligt i Frankrig. - Hvorfor ikke?
Med din behandling lider du ikke nok. Og det er for risikabelt.
- For hvem? - For mig.
Kender du Leonetti-loven?
Hvad gør vi så?
Jeg har kontaktet en schweizisk forening, men vi skal rejse derned.
- Til Schweiz? - Ja.
Udmærket.
Så Deres far vil gerne dø?
- Hallo? Fru Bernheim, er De der? - Ja. Han vil gerne dø, ja.
Vi kan mødes, næste gang jeg er i Paris.
Hvornår er det?
- I december. - Det er fint.
Er De villig til at hjælpe med at betale mine rejseudgifter?
- 300 euro? - Selvfølgelig.
Så lad os mødes den 12. december klokken ti -
- på mit hotel ved Gare de Lyon. Jeg sender Dem adressen.
Fint. Jeg har noteret den 12.
- Hav en god dag, fru Bernheim. - Farvel.
Emmanuèle?
Goddag, doktor.
- Hvad drejer det sig om denne gang? - Jeg må tale med Dem.
Nu ved De det hele. Jeg er bange for, at jeg ikke kan klare det.
Er der ingen anden, Deres far kan spørge?
Nej, jeg kan ikke komme i tanke om nogen.
- Hvad sker der, hvis De nægter? - Man kan ikke nægte min far noget.
Jeg skriver en recept på en halv tablet dagligt i en uge.
Derefter en hel tablet, hvis alt går godt. Tre måneder i alt.
- Fluoxetin. Hvad er det? - Et kopipræparat.
- Er det lige så godt? - Ja.
Perfekt. Så ved Serge ikke, at jeg er på Prozac.
- Tak. - Farvel.
Manue.
Fantastisk! Du kan sidde op!
- De morer Dem godt her i dag. - Undskyld, doktor. Goddag.
Deres far har det bedre. Han kan sidde op.
En time ad gangen indtil videre. Han kan tage herfra om to uger.
- Tage hjem? - Ikke endnu.
Han har stadig brug for lægehjælp. Jeg overfører ham til en god klinik.
Kom nu!
Det er et filosofisk blik på menneskets spor i naturen.
- Det er store, smukke malerier. - Noget nyt fra Schweiz?
Jeg stillede dig et spørgsmål.
Nej. Intet nyt. Pascale og jeg forbereder lejligheden...
Jeg gider ikke høre på det der.
Jeg vil ikke hjem.
Lad mig være alene.
- Kom tilbage med nogle barberblade. - Gå ad helvede til.
12. DECEMBER
Goddag.
Lad os sætte os.
Min søster burde være på trapperne.
Der skal udfyldes en ansøgning og vedlægges nogle dokumenter.
Cirka 15 i alt.
Først og fremmest en lægeattest, naturligvis, -
- adressen, som urnen eller kisten skal sendes til, -
- en tilmeldingsblanket, fuldmagten, -
- en folder på fransk og så videre.
Når ansøgningen er komplet, afgør vi, om vi godkender Deres far.
- Hvad sker der, hvis han godkendes? - Han skal rejse til Bern i Schweiz.
Der vil vores læge afgøre, om han er ved sine fulde fem, -
- og om han stadig ønsker at dø.
I så fald får han medicin, der forhindrer opkastning.
- Opkastning? - Miksturen er meget bitter.
Bagefter falder han stille i søvn, mens han lytter til musik.
Jeg kommer tilbage.
Det er vigtigt, at Deres far selv tager glasset og drikker det.
Ellers kan vi ikke gøre noget.
Vi assisterer med hans selvmord, men det er ikke os, der dræber ham.
Vel?
Jeg går. Ring til mig.
- Farvel. - God rejse.
Hvad laver Deres søster?
Hun arbejder for en klassisk musikfestival.
Men hun vil gerne fokusere -
- på plyndringen af musikinstrumenter under krigen.
- Blev Deres familie berørt? - Ja.
En gammel kusine til min far, Simone, blev deporteret til Ravensbrück.
Det gør mig ondt.
Men hun kom ud.
- Har De altid gjort det her? - Nej.
Jeg var dommer i over 30 år -
- i München og senere i Zürich.
Først da jeg var gået på pension, sluttede jeg mig til foreningen, -
- som blev stiftet af min bedste ven.
Han var professor i medicin.
- Godt. Jeg går. - Nej, bliv. Det er vigtigt.
Ja, ja.
- Hvor kommer De fra? - Zürich.
Den by kender jeg rigtig godt. Jeg har gode venner i Zürich.
- Taler De tysk? - Ja, en lille smule.
Deres datter har fortalt, at De vil...
- Hvor kommer det til at ske? - I Bern.
Klee-museet var lidt af en skuffelse.
De skal være i stand til at drikke -
- en deciliter væske helt alene.
- Jaså? - Ja.
- Flot. - De skal give mig en kraftig dosis.
Siden min bypassoperation er mit hjerte meget stærkt.
- Hvornår kan vi gøre det? - Når De vil.
De får brug for noget tid til at samle dokumenter.
Og så...
Det er altid bedst at vente lidt for at være helt sikker.
Det skal være snarest muligt.
- Deres far er meget stålsat. - Ja.
- Jeg afventer Deres ansøgning. - Det her er til Dem.
Tak. Og hvis De har spørgsmål, skal De ikke holde Dem tilbage.
- Udmærket. Farvel. - Farvel.
Undskyld?
Ja?
Har nogen fortrudt i sidste øjeblik?
Ja. Det er sket en gang.
En ældre mand, som var meget syg, kom med sin meget yngre hustru.
På hans sidste dag gik de en tur, og han købte en rød kjole til hende.
Da han så hende i den nye kjole om aftenen, -
- syntes han, at hun var så smuk, at han besluttede sig for at leve.
Og så tog de hjem igen.
Med forlov.
Farvel.
Hvordan klarede jeg det?
Jeg troede, jeg ville være nervøs, men jeg var meget afslappet.
Jeg havde en god kontakt, som din mor ville sige.
Hvor meget kommer alt det her til at koste os?
Omkring 10.000 euro plus ambulanceturen.
- Gad vide, hvordan de fattige gør. - De venter på at dø.
Stakler.
- Hvad står der der? - 'Fortvivlet'.
Og der?
'Uudholdelig'.
Kom ind.
Goddag. Goddag, hr. Bernheim.
- Nu skal jeg sætte Dem på arbejde. - Min krop er Deres.
- Jeg smutter, far. - Manue...
- I morgen er den 13. december, ikke? - Jo.
Tillykke med fødselsdagen, min pige.
Tak, far.
Husk min ansøgning.
Nu får jeg Dem ned at ligge, og så arbejder vi med musklerne.
- Kan De mærke fremskridt der? - Ja, lidt.
Brug pegefinger og ringfinger.
Sådan.
Grib godt fat om glasset.
Flot.
- Tak, fordi I kom. - Tillykke.
- Så er det gavetid. - Allerede?
- Denise, du først. - Hvor er det smukt.
- Kan du lide det? - Det klæder dig.
- Sagan. - En førsteudgave.
- Ikke dårligt. - Din drømmegave?
Nogen, der tænker på mig. Jeg er straks tilbage. Hallo?
- Hvad sker der? - Lorten er her på klinikken.
Far er oprevet. Hvad gør jeg?
Les Bleuets-klinikken, tak.
- Hør på mig, hr. De kan ikke blive. - Gérard, du er nødt til at gå.
- Besøgstiden er forbi. De må gå. - Jeg vil sove her, sagde jeg!
Gérard, hold op!
Hold så op! Så er det nok!
Gérard, gå ned i caféen. Jeg mødes med dig der.
Så er det godt.
Han sagde, at han var familie. Deres far sagde ikke noget.
Det ved jeg godt. Jeg beklager. Tak. Kan vi være alene nu?
- Hvad skal vi gøre? - Jeg vil ikke have...
- Hvad vil du ikke have? - At han kommer mere.
- Sagde du det til ham? - Nej. Det kan jeg ikke.
Jeg er bange.
- Skal jeg sige det til ham? - Ja.
Jeg har fået nok.
Det samme, tak.
Han burde selv sige det til mig.
- Du ved, han er bange for dig. - Jeg ville ikke gøre ham ondt.
Det ved han. Han lovede mig endda sit ur.
Nu vil han have, at du lader ham være.
- Det burde han selv sige! - Gérard.
Du har set, hvordan han har det.
Jeg vil ikke have, at han dør.
Det er der ingen, der vil have. Det er hans valg.
Jeg må gå.
- Fattede lorten det? - Far må sige det direkte til ham.
Frygter han, at vi udelukker ham? Han har nok bedt ham om penge.
- Far har lovet ham sit ur. - Patek-uret?
Det er en formue værd.
- Hallo? - Sig noget.
André?
Jeg vil...
Jeg vil ikke have, at du kommer mere.
Vi skal nok overføre penge til dig, men lad far være i fred.
Jeg vil skide på pengene!
- Ja? - Han kom igen i nat.
- Lorten? - Ja.
Vagten smed ham ud. Han ville hente far og holde jul med ham.
Han var vild af raseri. Han ringede hele natten.
Far var helt ude af den. Jeg meldte ham til politiet.
Det var det. Vi tales ved.
- Tales vi ved om lidt? - Ja. Jeg elsker dig.
Vi skal nok sørge for, at den mand lader Dem være.
Hvis der er noget, der bekymrer Dem, må De endelig sige til.
Tak.
Godt. Nu vil jeg lade Dem være sammen med Deres døtre og barnebarn.
- Raphaël. - Ja?
Kom her, min søde dreng.
Hvordan går det med musikken?
Godt, bedstefar.
Jeg kan ikke spille klaver sammen med dig længere.
Giv mig et kys.
Min søde dreng.
Nu I begge to er her, kunne vi vælge en dato.
- En dato for hvad? - Schweiz.
Raphaël, er du sød at gå udenfor? Gå ud i venteværelset. Vi kommer.
Godt.
Hvad med... juni måned?
- Der er for lang tid til. - Ikke i en skoleferie.
Der er mange lange weekender i maj, og Serge er væk.
Hvorfor ikke i marts? Den første uge for eksempel.
- Det er ikke sjovt. - Hvad?
Jeg har fødselsdag i den uge.
Hvad med torsdag den 9. april? Hvad siger du til det?
Perfekt.
Raphaël?
Vi går nu.
Her.
- Hvad med bedstefar? - Han sover.
2. APRIL
Han har det meget bedre. Han spiser godt og får mange besøg.
Og han taler ikke længere om sin plan.
- Han sidder derhenne. - Tak.
Hej, far.
Går det godt? Velbekomme.
Måske burde jeg blive begravet i Paris.
Jeg tror, det ville være bedre.
Det er nemmere for Raphaël, hvis han vil besøge min grav.
Det er bedre for Raphaël og alle os andre.
Glem mine forældre i Elbeuf.
Montparnasse går an, så længe jeg er langt væk fra din mors familie.
Så kommer du ikke til at ligge sammen med mor.
Hun kan ligge sammen med mig. Jeg vil væk fra hendes forældre.
- Hvorfor hader du dem så meget? - Det har jeg fortalt hundrede gange.
De ville ikke komme til vores bryllup, -
- fordi deres datter skulle giftes med en homoseksuel.
Sådan noget pis.
Jeg er nødt til at gå.
- Hvor skal du hen? - Til boksning.
Ved du godt, at du er min yndlingssøn?
Manue? Raphaël skal spille en koncert i midten af april.
Det vil jeg nødig gå glip af.
Er det muligt at udskyde Schweiz en lille smule?
Det ordner jeg.
- Jeg smutter. Hej hej, far. - Farvel.
Hej, Rapha. Øver du dig til koncerten?
- Er du nervøs? - Nej.
Du har stadig ikke besøgt bedstefar.
- Han kan kun lide Raphaël. - Begynd at spille klarinet.
- Hej. Hvad fejrer vi? - Gæt.
Når døden bliver en reel mulighed, kan livslysten vende tilbage.
- Jeg har afbestilt hotel og fly. - Og den schweiziske dame?
Nej, ikke endnu.
- Det er klinikken. - Sæt den på medhør.
Manue, det er utroligt. Jeg har ringet til dig helt selv.
- Jeg tastede selv nummeret. - Bravo, far.
- Ingen hjalp mig. - Jeg er hjemme hos Pascale.
- Der er noget, vi har glemt. - Hvad?
At aftale en ny dato. Vi må handle hurtigt.
Hvis jeg går fra snøvsen, lader de mig ikke gøre det.
Hvad med den 27. april?
Okay, far.
- Har du en skriftlig erklæring? - Nej. Han kan ikke skrive.
De har ikke brug for en i Schweiz.
Måske ikke, men det har vi i Frankrig.
- Kan han tale? - Ja.
Så optag ham, eller film ham.
Det er det første skridt.
- Vil I tage med ham? - Vi bliver hos ham til det sidste.
Tak. Jeg holder dig orienteret.
Farvel.
Farvel, Georges.
Du kan bare gå i gang.
Kære børn, -
- kære børnebørn, -
- jeg har haft det store privilegium at leve et fuldt liv.
Et liv...
Et smukt liv kort sagt.
Og nu, hvor det er ved at være forbi, vil jeg gerne sige farvel til jer.
Jeg ønsker, at I også får et smukt liv, -
- hvor I møder mange mennesker og...
Det var det hele.
- Hvordan var det? - Det burde gå an.
Manue, mon ikke tiden er inde til, at jeg siger farvel til folk?
Pas på, du ikke siger for meget. Det må ikke blive udbasuneret.
Kan du give Simone besked? Jeg kan ikke.
Nej, far. Det er din beslutning, ikke min.
Her.
Jeg lader jer snakke.
- Hvad så? - Simone er totalt imod det.
- Sikke en overraskelse. - Hun kommer for at tale mig fra det.
- Fra New York? - Ja.
Før jeg tager til Bern, -
- vil jeg gerne spise sammen med Serge og dig på Le Voltaire.
Og se Thierry en sidste gang.
- Hvem er Thierry? - Det ved du da godt.
- Min søde, lille tjener. - Nå ja.
Vi kan tage derhen sammen med mor.
Nej.
- Hej, Sylvia. Går det godt? - Ja. Deres mor hviler sig.
Forstyr hende ikke. Jeg skal hente nogle papirer på fars kontor.
Er du her?
Sylvia sagde, at du hvilede dig.
Hej.
- Har far fortalt dig det? - Ja.
Han var meget bevæget.
Og du?
Ikke for deprimeret?
Nej.
Ikke rigtigt.
- Tager du til Schweiz? - Ja. Sammen med Pascale.
- Og hans Gérard. - Nej.
Far vil ikke se ham mere.
Siger han.
- Vil du med? - Nej.
God tur.
Mor, hvorfor forlod du ikke far efter alt det, han udsatte dig for?
Jeg elskede ham.
Fjols.
- Hvorfor bruger du aldrig farver? - Grå er en farve, skat.
Der er masser af farver i grå.
- Der er de. Hej. - Hej, Simone. Hvordan går det?
- Hvordan går det i New York? - Hvor er det længe siden.
Hej, Simone.
- Piger, jeg er chokeret og vred. - Hvorfor, Simone?
André siger, at han ikke kan ombestemme sig.
Jo, lige til sidste øjeblik. Damen fra Schweiz var klar i mælet.
Vi siger det til ham hele tiden. Ikke, far?
- Jo... - Han sagde, I var trætte af ham.
At I truede med ikke at tage jer af ham mere.
- Hvad? - Har du sagt det?
Hvad er meningen? Far, se os i øjnene.
- Sagde du virkelig det? - Det ved jeg ikke. Måske.
- Hvorfor sagde du sådan noget? - For at de lod mig være i fred.
Emmanuèle!
Nu står der 'Testiklen'.
Bravo, far.
- Har du fyldt os med løgn? - Ja.
Hør her, André. Tænk på vores familie.
Efter alt det, vi har gennemlevet, kan du ikke gøre det her mod mig.
Du er nødt til at leve videre.
At overleve er ikke at leve.
Tre.
Dobbelt.
To.
En, to, tre. Og nu fire.
Godt. Træk vejret.
15. APRIL
Se lige bedstefar.
Jeg håber ikke, han begynder at snorke.
...hvor I møder mange mennesker og... Det var det hele.
Det duer ikke. Hans ønske er ikke klart. I må gøre det om.
- Jeg kan ikke mere. - Jeg kan gøre det.
- Nej, det er i orden. - Giv jeres notar videoen.
Sig ikke, hvad det angår. Så gør I ham til medskyldig.
Og I bør ikke tage med ham. Han bør tage derned alene.
Men vi kan mødes med ham der, ikke?
Det er bedst, hvis I ankommer... bagefter.
- Bagefter? - Ja, bagefter.
Han har ret.
- Hører du efter? - Ja. Du talte om en lejlighed.
Ja, det var det, hun sagde.
Vi skal være der senest klokken 15 for at ordne formaliteterne.
Og ambulancen henter far onsdag den 26. omkring 22.30.
Så burde de være i Bern næste morgen.
- Er du klar over det? - Hvad?
Hvad det er, vi gør for ham.
Sæt han havde spurgt lorten. Ville du så ikke være rasende?
- Jeg er rasende nu. - Jeg er også rasende.
Advokaten siger, at alt det fis, du har sagt til din kusine og andre, -
- gør det for farligt for os at tage med.
Så hvis du virkelig vil, må du tage derned alene. Vi kommer senere.
Det vil jeg nok også foretrække.
Jeg går. Farvel.
- Hvad er der med hende? - Hun har fået nok. Forstår du det?
Jeg har aldrig forstået din søster. Bortset fra når vi snakker musik.
Hvad siger Georges til min plan?
Han ville aldrig spørge sine børn. Han ville finde ud af det selv.
Om en måned er jeg 85 år.
Jeg kan næsten ikke bevæge mig længere.
Eller gøre enkle, dagligdags ting.
Jeg kan ikke længere gøre de ting, jeg elskede.
Jeg kan ikke længere rejse sammen med dig, Raphaël, mit barnebarn.
Der er ikke mere, jeg kan give dig.
Hvis jeg var ti år yngre, ville jeg måske kæmpe.
Og det er jeg ikke engang sikker på.
Men jeg er sikker på, at jeg ikke vil leve sådan her.
Det er jeg ikke interesseret i. Jeg har fået nok.
Jeg vil dø.
Det er mit ønske.
- Far. - Ja?
Jeg så, at du har en pistol i din skrivebordsskuffe.
Ja.
Det var på grund af Gérard.
Hvad laver du der?
Jeg troede, du var gået. Er alt i orden?
Jeg... Jeg har besluttet, at jeg ikke tager til Bern med dig.
Jeg bør blive hos Raphaël og Noémie.
- Vær ikke vred. - Det er jeg.
Jeg vil kunne besvare deres spørgsmål.
Men jeg er med til alt det andet.
25. APRIL
Det er ikke nemt, hvad?
- Sådan. - Tak.
- Mange tak. - Farvel, hr. Bernheim.
Jeg vil godt bede om to forretter: Champignonsalat og foie gras.
- Du har altid god appetit. - Ikke specielt.
Vent.
- Og min flaske bordeaux, Thierry. - Så gerne.
Det er Thierry.
Stille og roligt, far.
Tak, Thierry. Sig mig, Serge, hvordan går det på dit filmmuseum?
Godt. I morgen begynder vores store Buñuel-kavalkade.
Jeg ville gerne gense den film, hvor nogle drenge banker en tigger.
'Fortabt ungdom'.
Fremragende.
- Skål for dig, André. - Og for dig, min ven.
- Skål for dig, far. - Og for dig, min pige.
Vores sidste måltid.
Undskyld mig.
Undskyld.
Det var lige, hvad jeg trængte til. Jeg vil gerne have flere pomfritter.
- André. Hvordan har De det? - Fint, fint.
- Ser vi Dem i Bayreuth til sommer? - Ikke denne sommer.
Sikke en skam. Jeg håber i hvert fald, at vi snart ses.
- Ja. - Farvel.
Jeg kan ikke huske, hvem den gamle krage er.
Her kommer desserten.
- Deres chokolademousse, André. - Pragtfuldt. Tak, Thierry.
- Jeg er nødt til at gå. - Allerede?
- Vi ses i morgen. - D-dag.
- Vi ses i morgen, min ven. - Vi ses senere, skat.
- Far? - Ja.
- Er du bange? - For hvad?
At dø.
Overhovedet ikke. Jeg er parat.
Vil du se mor, før du rejser?
Med hendes cementhjerte...
Hvad skulle det nytte?
Din mor er allerede død.
Du ser godt ud i dag. Rødt klæder dig.
Tak.
Du var sådan et grimt barn.
- Ja, Pascale? - Sov du?
- Jeg ligger og ser en film. Og du? - Jeg kan ikke sove. Hvad ser du?
En splatterfilm.
- Er den god? - Jeg elsker den.
26. APRIL
- Pascale, er du ikke sammen med far? - Han er sammen med sin gigolo.
Far sagde, de skulle lade ham gå op. Det er en time siden.
- Hvad så? - Vi giver dem lidt mere tid.
Mens vi venter på ambulancen.
- Serge? - Nej tak.
Her kommer han.
- Godaften. - Godaften, Gérard.
- Ringer du i morgen med nyt? - Selvfølgelig.
- Han gav mig det. - Hvad?
- Fik han det? - Ja.
Der slap vi af med ham.
Gérard ville køre med, men jeg vil ikke have nogen grædekoner.
- Vil du have en tår? Det er whisky. - Nej. Det får jeg det dårligt af.
- Jeg må gå. Farvel, André. - Farvel, min ven.
Farvel.
- Ringer du til mig? - Ja.
Frisk mod.
- Tog du mit jakkesæt med? - Ja.
- Det med æreslegionen? - Ja, far.
- Ja? - Kan vi tale sammen?
Ja.
- Vi kommer tilbage, far. - Okay.
Politiet har lige ringet.
- De har fået en anmeldelse. - Om hvad?
Deres far vil rejse til Schweiz i aften. Ved De noget om det?
Han skal ud af byen for at ordne nogle privatsager.
- Må han da ikke rejse væk? - Jo. Kun politiet kan stoppe ham.
- Hvem ringede til politiet? - Det sagde de ikke.
Vi skal stille Deres far nogle spørgsmål.
Vent her. Undskyld mig.
- Den skide amerikanske kusine. - Tror du? De tog hjem til New York.
Måske ikke.
Lad os aflyse det. Far må ikke blive vred på os.
Vi må afbestille ambulancen. De kan ikke komme her.
- Nu må De gerne gå ind. - Tak.
- Hvad nu? - Nogen har meldt os til politiet.
- Hvem? - En af de mange, du har fortalt det.
Politiet kan forhindre dig i at rejse.
- Det er ikke sandt! - Vi må have ham ud herfra nu.
- Det er forfærdeligt! - Slap nu af, far!
Hallo? Ja, det er mig.
Nej, vi har tænkt os at tage vores far med ud at spise. Det er tilladt.
Udmærket.
Nej, det er ikke nødvendigt. Jeg siger det til hende. Tak. Farvel.
Vi to skal hen på politistationen klokken 21.
- Jeg har Buñuel-kavalkaden. - Der er ingen hjemme hos Pascale.
Tag hjem, vent på taxaen, betal, og tag far med op.
Jeg beder dig, Serge. Det er vigtigt. Tak, skat.
Af sted.
Rue des Moulins 10, tak.
Vi ses senere, far.
- Farvel. - Farvel og tak.
Vi må slette beskederne fra Schweiz. Man ved aldrig.
- Vi stinker af whisky. - Pis. Jeg har, hvad vi har brug for.
Godaften. Vi skal tale med politiassistent Petersen.
- Er De søstrene? - Ja.
- Politiassistent Petersen. - Ja. Godaften, de damer.
- Er De hr. Bernheims døtre? - Ja.
Vi har fået en anmeldelse og skal afhøre Dem.
De er ikke anklaget for noget, men jeg råder Dem til at svare.
- Hvad risikerer vi? - Fem års fængsel og 75.000 i bøde.
Paragraf 223-6 i straffeloven.
Undskyld. Jeg er nødt til at tage den.
Hallo?
En anmeldelse? Lad mig tale med politiassistenten.
Advokat Kiejman vil tale med Dem.
Ja. Vi afhører dem separat. Ja, men anklageren...
Heller ikke jeg. Det ved jeg godt.
De får hende. Farvel. Han vil tale med Dem.
- Hallo? - Sig sandheden.
Det er vigtigt, at I siger det samme.
Ring igen, hvis der er noget.
Kan den være der? Den kan ikke være der.
- Jeg skulle have skudt mig selv! - Tag det roligt, André.
Kørestolen kan ikke komme ind i elevatoren. Hvad gør vi?
Gå hen på caféen.
- Vi kan ikke... - Jeg kan ikke tale.
- Hvorfor spurgte Deres far Dem? - Fordi jeg er hans datter.
- Ønsker han selv at dø? - Ja.
- Hvornår nævnte han det først? - I september.
- Har han nævnt det for andre? - Min mor, en kusine og...
Nære venner, antager jeg.
- Hvorfor nægtede De ikke at hjælpe? - Man kan ikke nægte min far noget.
- Prøvede De at tale ham fra det? - Han er stædig.
Hvordan kontaktede De foreningen?
Min søster fandt den vist på nettet.
- En veninde fortalte om den. - Hvem arver Deres far?
Min søster og jeg.
- Deres forældres formueforhold? - Fælleseje.
- Hvad er Deres mors rolle? - Ingen. Hun er alt for syg.
- Hvad er beviset på hans beslutning? - Min søster filmede ham.
- Hvor er videoen? - Hos notaren.
- Hvem gav ham den? - Min søster.
- Hvornår skulle Deres far rejse? - Han skulle hentes klokken 22.30.
- Hvor er han nu? - Hos mig.
Jeg ringer til anklageren. Det varer ikke længe.
- Er du okay? - Ja. Og dig?
- Jeg er udmattet. - Også jeg.
- Undskyld? - Ja?
- Kan De sige, hvem der meldte os? - Det må jeg ikke.
Jeg tror ikke, det var nogen i familien. Ikke engang kusinerne.
Måske klinikken for at beskytte sig.
Jeg ved det.
- Hvem? - Lorten.
Var det Dem, der tog imod min klage over Gérard Boisrond?
- Kan De huske det? - Jeg har ikke sagt noget.
Jeg har talt med anklageren. De må gå.
Gør ikke modstand.
Jeg er en rigtig fjervægter nu.
- Hvad er der med dig? - Det er jeg ked af.
Det skal du ikke være.
- Vent. - Det er ganske behageligt.
- Vent lidt, André. - Hvis Emmanuèle så os...
Ja, De kan komme hjem til mig. Rue des Moulins 10.
- Hvornår? - Om en halv time?
Fars kørestol.
Nu kommer de.
- Hvor har I været? - På politistationen takket være dig.
Sig ikke noget til flere.
- Det var vel ikke for besværligt. - Vi gik begge to i panik.
- Men alt er i orden. - Undskyld. Gå i seng.
- Pascale er her. Vi klarer os. - Som du vil, skat.
Han svarer ikke.
Godt, far... Du tager af sted. Men hvis Georges mener, -
- at det er for risikabelt for os, så kalder vi ambulancen tilbage.
Jeg kommer ikke tilbage!
- Nu er de her. - Endelig!
- Godaften. Kom indenfor. - Godaften, hr. Bernheim.
- Jeg håbede, det var Dem. - Altid til tjeneste.
Her er til grænsen og til personen i Bern.
- Skal vi komme af sted? - En, to, tre. Forsigtig.
Vent. Manue, jeg har glemt mine sovepiller på klinikken.
Jeg har nogle Stilnox til dig. Tag dem på turen.
- Nej, nu. - Her.
Far.
- De ringer, hvis der er det mindste. - Ja. Bare rolig.
Det hele falder på plads.
Ræk mig stolen.
Tak.
- Skal jeg gå først? - Ja.
- Jeg sidder rigtig godt her. - Godt.
Det her er godt materiale til en af dine søsters romaner.
Du er skør.
Farvel, far.
Værsgo.
Blåt klæder dig.
Du ser godt ud.
- Er mine ambulanceførere ikke søde? - Jo.
Far...
Ingen grædekoner.
Farvel, min pige.
Farvel, far.
- En sidste ting. - Hvad?
Jeg vil gerne have...
Jeg vil gerne have, at I finder ud af, hvem der røvrendte mig.
- Skal vi sige det til ham? - Nej.
Det lover vi, far.
Mine piger.
- Godaften. - Farvel.
Er du fuld?
- Må jeg overnatte her? - Ja, men hvad med børnene?
Jeg vil være sammen med dig. De er hos deres far.
Hvad gør vi?
- Tak. - Jeg ringer og spørger Deres døtre.
Det er min beslutning, ikke deres.
- De skulle have sagt det. - Kan du ikke være ligeglad?
Jeg er muslim. Det strider imod min religion.
Sikke noget fis. Jeg er jøde. Vi er da skideligeglade med religion.
Det er jeg ikke. Beklager. Rejsen ender her for mig.
Er du troende?
Lidt.
Kan du køre?
Hvorfor gør De det her?
Ja. Hvorfor vil De dø? Livet er smukt.
- Hej, skat. - Er du okay?
- Har din søster sovet her? - Ja. Vi drak lidt i aftes.
Det gjorde I ret i.
Vi tror, det var Gérard, der meldte os.
Hvorfor skulle han gøre det? Hævn?
For at forhindre far i at tage af sted. Af kærlighed.
- Jeg er her. - Det ved jeg.
- Hallo? - Fru Bernheim?
- Er det hende? Sæt hende på medhør. - Hallo?
- Vent. - Fru Bernheim?
Deres far var i rigtig godt humør.
Han drak det første glas uden problemer.
Det andet syntes han var meget bittert.
Han sagde, at han foretrak champagne.
Så satte vi musik på.
En klaversonate af Brahms.
Og så faldt han stille og roligt i søvn.
Var De hos ham, da han ...?
Ja. Alt gik godt.
Jeg holdt hans hånd. Hans venstre hånd.
De behøver ikke komme.
Politiet har været her. Bedemanden kommer.
Alle formaliteterne er klaret.
- Farvel. - Farvel, fru Bernheim.
Hvad så?
Hun sagde: 'Alt gik godt.'
Oversættelse: Rasmus Riis Scandinavian Text Service