Kuk!
Kuk.
Máš hlad?
Ahoj!
MIMINO
Učíme malého spát?
- Ano. - Kolikrát za den spí?
Třikrát.
Nemáte moc času na sebe, že ne?
Máte jakékoli otázky, maminko?
- Žádné. - Víte,
tyto návštěvy jsou i pro vás, nejen pro dítě.
Dejte ho na stůl, prohlédnu si ho.
Dejte si čaj a pět minut
si odpočiňte, no tak.
- Jsem v pohodě, opravdu. - Je to jen běžná prohlídka.
Nemá rád, když se ho někdo dotýká. Jen já.
To je hloupost. Vypěstujete u něj problém s citovými vazbami.
Očividně potřebujete oddech,
jen mi ho tu nechte.
Říkám vám, že to není dobrý nápad.
Prosím.
Myslím, že maminka je trochu unavená.
Necháme ji chvilku si odpočinout, ano?
Dobrý den.
Panebože! Zavolejte sanitku!
- Co se stalo? - Zavolejte sanitku!
- Co se stalo? - Ustupte!
- Dýchá? - Je mrtvá?
Nemohla jsem najít karty Svengali,
ani spojovací kruhy, promiň.
V pohodě.
Přemýšlela jsem...
o všem.
Máma mě měla, protože si myslela, že se tak věci zlepší.
Asi proto se snažím, aby lidi byli šťastní.
Prostě mám pocit, že je to moje práce.
Ale nemůžeš to od někoho chtít.
Obzvlášť po dítěti.
Jo.
Cítím se hodně osaměle.
- To já taky... - Bolí to
vidět tě chtít některé věci tak strašně moc.
A já to nejsem.
Víš, to celé
ve mně taky probudilo hodně věcí.
Ale na mě není prostor...
protože všechno se točí kolem tvých problémů.
- Jo. - Musím jít.
Měj se, Bob.
Nevím, kde začít.
- Zkus svou sestru. - Co?
Něco se očividně děje,
ale jsi moc ponořená do sebe, abys to viděla.
Natasha mě nepotřebuje.
Otevři oči, Bobbi.
Ahoj.
Viděla jsi Natashu? Je všechno v pořádku?
Natasho?
To jsem já.
Natasha má asi potíže.
Řekni mi, co se děje.
Už ti to řekla.
Co jí dělá?
Tak co?
Vypadá jako mimino...
ale tvoří ho něco velmi starého.
Straší nás, že nebudeme milováni.
Je bezednou propastí potřebnosti.
Považovala jsem se za příčinu.
Ale byl to svět.
Ale co já vím?
- Co budeme dělat? - Vybrala si.
Teď je jeho.
To je všechno?
To jako vážně?
Raději zůstaneš tady a budeš hnít?
- Vypadni! - Fajn.
Nemusels té ženě ubližovat.
Neopustila bych tě.
Už nikam nepůjdeme. Promiň.
Spi.
Nikam nejdu.
Jsi unavený?
Já ano.
Jsi unavený?
Chceš jít spát? Jo? Oba si potřebujeme trochu odpočinout.
Jo?
Spinkej, zlatíčko.
Maminka tě má ráda.
Jsme jenom ty a já, dobře?
Máma tě má ráda.
Tolik tě má ráda.
Strašně moc.
Máma je jen tvoje.
Tashenko!
Nesu dobroty. Dobrou pečínku.
Vyhráli jsme hod mincí!
Když vyřadíme Smithe,
můžeme ty hajzly porazit na jejich vlastním trávníku.
- Malý spí. - To mám z tureckých potravin.
Ta paní říkala, že je to dobré.
Změnilas to tady.
Tak jo, jdeme vařit!
Tati, musíš odejít.
Co?
O čem to mluvíš? Tohle je testovací zápas.
Musíme vypískat Austrálii!
Vzbudil tě? Nic se neděje.
Jsem tady. Nikam nejdu.
Vidíš? Všechno je v pořádku.
Nic prosím nedělej. Nebude tu dlouho.
Ahoj! Nech mě se s ním pomazlit.
Je čas na jídlo, že?
Dáme si něco k večeři?
Tak.
Tady.
Co to tu máme?
Vypadáš unaveně.
- Nech mě ho nakrmit. - Já vím, jak to má rád.
Bylas úplně stejná s Bobbi.
- Co? - Jenom tys to uměla správně.
Nikdo nesměl pomáhat.
Ne že by se s nabídkami pomoci roztrhl pytel, že?
Co?
Zapomeň na to. Nechci se o tom bavit.
Poslyš, omlouvám se.
- Vím, že jsi nebyla v pohodě... - Ne...
Ale nevěděl jsem, jak ti pomoct. Sám jsem měl problémy.
- Pomůžu ti teď. - Ne.
Co se děje, zlato?
Jsem tady. Bobbi je tady.
Dovol nám ti pomoct.
- Nech ho na chvíli. - Ne.
- Nechápeš to. - Je v pohodě, že jo?
Tati!
- Jasně, že jo. - Tati! Ne, prosím!
Necháme mámu v klidu,
potřebuje čas pro sebe.
Tak a je to.
Tashenko, nechejme ho chvíli na pokoji.
Ať se naučí být
i chvilku sám.
Vypadni z mojí hlavy.
Prosím přestaň.
Ahoj!
Něco jsem přinesla. Malému.
Můj byt byl plný věcí pro dítě.
Klidně si je můžeš vzít.
Páni, díky, Bob.
- Musím se vrá... - Chci se omluvit.
Za to v Jupiterově domě.
To nic.
Upřímně, žárlila jsem.
Na to, že máš dítě.
Snažila ses mi říct, co prožíváš.
A já neposlouchala.
Ale teď chci pomoct.
Vím, že ti můžu pomoct.
S malým.
Nemusíš na to být sama.
Co mám udělat?
Máma.
Je moc hezké, žes všechno tohle přinesla.
Vážně, je to víc než dost.
Díky.
Jsem v pohodě.
Fakt.
- Je tu táta? - Ne.
Každopádně začíná být pozdě, díky, že ses stavila.
Měla bys jít.
Dobře.
Nic se neděje.
- Ježíš! - Bože, promiň.
Přinesu ručník.
Nic se neděje.
Tati!
Tati, prosím!
- Co je? - To jsem já. Bude to dobrý.
Zůstaň tady.
Bobbi? Máš ten ručník?
Nemůžu ho zastavit. Utíkej!
Natasha. Ovládá jí.
Je čas jít spát.
Zavři očička.
- Čas spát. - Chce se mi spát. Co tobě?
Natasho!
- Koukej na mě. - Promiň!
- To nic. - Bože!
On je monstrum, ne ty.
- Bojuj s ním. - Odejdi.
- Natasho! - Lydia měla pravdu.
- Ne! - Tak to skončí.
- Natasho! - Nikdo mi nemůže pomoct.
Nebuď blbá!
Jsi zlo!
Jsi zasrané zlo!
Parazit, který z lidí vysává život.
Samozřejmě, že tě opustila, jsi monstrum.
Tati! Jsi v pořádku?
- Má hlava... - Zavolám sanitku.
- Co se stalo? - Musíme jít.
Teď už tě nikdo nechytí.
Tam!
Natasho!
Ty běž. Nic mi není.
- Natasho! - Nic mi není.
Natasho!
Vím, žes to nebyla ty.
Vím, že taková nejsi.
Jaká teda jsem, Bob?
Nevím, co se svým životem.
Proč tu jsem?
Nikdo neví, o čem je jejich život. Proč tu jsou!
Představa, že už se mnou nepromluvíš...
Já si nevěděla rady.
Já hledala něco, co by mě těšilo.
A nic nemohla najít.
Nepotřebuješ vědět, proč tu jsi.
Jsi moje sestra.
A já tě mám ráda.
Nech mě, ať se postarám já o tebe.
- Myslela jsem, že mi dá smysl. - Mimino ti ho dát nemůže.
To nikdo.
- Možná. - On není odpověď.
Prosím. Nech mě ti pomoct. Spolu to můžeme vyřešit.
- Nech ho jít! - Natasho!
Musím si být jistá.
- Nezachraňuj ostatní. - Natasho!
- Nedělej ze sebe mučednici! - Počkej!
Počkej!
Chci se s ním rozloučit.
Doufám, že najdeš trochu pokoje.
- Ne! - Panebože!
Natasho?
Je po všem?
Myslím, že jo.
Natasho?
Dnes večer budeme spolu, protože mamince to bude dělat
tatínek!
Ty jsi ta nejhorší teta na světě.
- Nejhorší? - Absolutně nejhorší.
Druhá nejhorší.
Ta nejhorší.
Promiň.
To nic.
Víš, že tu pro tebe jsem.
Já vím.
Mám takovou zácpu.
Nikdo mi neřekl, že budu mít takovou zácpu.
- Jo, tohle je hrozný. - Připomeň mi, co je dobrý.
- Kam to zmizelo? - Co ty a Bobbi?
- Je v kapse! - Já?
- Děláme na tom. - V kapse?
Jo!
Páni!
Kdo mi to všechno pomůže sníst?
Zdá se, že si taky musím vyřešit nějaké věci.
- Kdo by to řekl? - ...kapesník zmizel.
Kdo chce pomoct? Pojď sem.
Naprostá šílenost.
Máš tam člověka.
Budu toho obrovsky litovat?
- Občas jo. - Bože, deptáš mě.
Hej, neposlouchej je.
Mámě to nemyslí, je moc nadržená.
Cože? Jsem nejlepší? Ne.
Ty jsi nejlepší!
Počkej, ty jsi nejlepší!
Že jsem nejlepší?
Ne, ty jsi nejlepší!
Ne, že co? Ne, já jsem nejlepší?
Ty jsi nejlepší!
No tak!
Hni sebou.
- Pohni! - Jsem moc stará!