Hei.
Er du sulten?
Hallo.
-Øver vi på å sove? -Ja.
-Hvor mange blunder om dagen? -Tre.
Ikke mye tid for deg selv?
Noen bekymringer fra mor?
Ingen.
Besøkene er like mye for deg som for babyen.
Sett ham på bordet, så tar vi en rask sjekk.
Ta en kopp te og ta deg fem minutt.
Ellers takk.
-Bare en rutinesjekk. -Han liker ikke at noen tar på ham.
-Bare meg. -Latterlig.
Du gir ham tilknytningsproblemer.
Du trenger helt klart en pause. Overlat ham til meg.
Det er ikke lurt. Vær så snill.
Jeg tror mamma er litt sliten. La oss gi henne en liten pause.
Hei.
Herregud! Ring etter ambulanse.
Ring etter ambulanse.
Hva har skjedd?
Trekk unna.
Er hun død?
Jeg fant ikke Svengali-stokken eller koblingsringene. Beklager.
Ikke tenk på det.
Jeg har tenkt...
...på alt.
Mamma fikk meg fordi hun trodde jeg kom til å gjøre alt bedre.
Jeg tror det er derfor jeg prøver å gjøre folk til lags.
Jeg tror vel det er jobben min, men det er mye å be noen om.
-Spesielt et barn. -Ja.
Jeg har vært veldig ensom.
-Jeg også. -Det er vondt.
Å se at du ønsker deg noe så inderlig,
og det er ikke meg.
Hele greia fikk frem mange av mine egne problemer.
Men det er ikke plass til meg.
For problemene dine er overalt.
-Ja. -Jeg må gå.
Vi sees, Bob.
Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
-Prøv søsteren din. -Hva?
Det er åpenbart at noe foregår,
men du har vært for opptatt av ditt til å se det.
Natasha trenger ikke meg.
Åpne øynene, Bobbi.
Hei.
Har du sett Natasha? Er alt i orden?
Natasha? Det er meg.
Jeg tror Natasha har problemer.
-Du må fortelle meg hva som skjer. -Hun har sagt det alt.
Hva gjør han med henne?
Hva er han?
Han ser ut som en baby.
Men han er laget av noe veldig gammelt.
Han er frykten vår for å ikke bli elsket. Han er et uendelig behovssluk.
Jeg trodde jeg gjorde ham sånn. Men det var verden.
Men hva vet jeg?
-Så hva gjør vi? -Hun tok et valg.
Hun er hans nå.
Er det alt?
Seriøst? Vil du heller råtne her?
Kom deg ut.
Greit.
Du trengte ikke å skade damen.
Jeg skulle ikke forlate deg.
Vi skal ikke gå ut igjen. Unnskyld.
Unnskyld.
Jeg skal ingen steder.
Er du trett? Jeg er det.
Er du trett? Vil du sove?
Jeg tror vi begge trenger å hvile.
Ja?
Sov, lille venn. Mamma er glad i deg.
Det er bare meg og deg.
Mamma er glad i deg.
Mamma er så glad i deg.
Mamma er bare din.
Tashy. Jeg har noen godsaker. Det blir en nydelig steik.
Vi vant kastet.
Om vi får ut Smith, kan vi slå jævlene på hjemmebane.
Ungen sover, pappa.
Jeg kjøpte denne på den tyrkiske delien. Damen sa at den er god.
Du har gjort noen endringer.
La oss lage mat.
-Pappa, du må gå. -Hva?
Hva snakker du om? Det er en Test-kamp.
Hva med å banke Australia?
Jeg er her. Jeg skal ingen steder.
Han blir ikke lenge.
-Hei. Få en kos. -På tide med mat, ikke sant?
Skal vi ta oss litt middag? Det stemmer.
Her. Hva har vi?
Du ser sliten ut.
-La meg mate ham. -Jeg vet hva han liker.
-Du var sånn med Bobbi. -Hva?
Bare du kunne gjøre det riktig. Ingen andre fikk hjelpe.
Det var ikke akkurat mye tilbud om hjelp.
Glem det, pappa. Jeg vil ikke snakke om det.
Beklager.
-Jeg visste at det ikke gikk bra. -La være.
Men jeg visste ikke hvordan jeg skulle hjelpe deg. Jeg slet selv.
-La meg hjelpe deg nå. -Nei, pappa.
Hva er det som foregår?
Jeg er her. Bobbi er her. La oss hjelpe deg.
-Bare la ham være et øyeblikk. -Nei, pappa.
-Du forstår ikke. -Det går bra.
-Ikke sant? -Pappa? Pappa. Nei. Vær så snill.
Hun trenger en liten pause. Hun har ikke hatt tid for seg selv.
Sånn.
Du burde la ham være litt, Tashy.
Han må lære at du ikke kan være med ham hele tiden.
Kom deg ut av hodet mitt.
Vær så snill å slutte.
-Hei. -Hei.
Jeg tok med noen ting til barnet.
Leiligheten min var full av babyting. Du kan like godt få det.
-Takk, Bob. Burde nok... -Jeg ville si unnskyld.
-For det som skjedde på Jupiter House. -Det er greit.
Ærlig talt var jeg sjalu fordi du hadde et barn.
Du prøvde å si hva som skjedde, og jeg hørte det ikke.
Men jeg vil hjelpe deg nå. Jeg vet at jeg kan hjelpe med barnet.
Du trenger ikke gjøre dette alene.
Hva skal jeg gjøre?
Mamma.
Hyggelig av deg å ta med alt dette. Det er mer enn nok.
Takk.
Jeg har det bra.
Jeg har det.
-Er pappa her? -Nei.
Det begynner å bli sent.
Takk for at du kom. Du burde gå.
Greit.
Det er greit.
-Herregud! -Unnskyld!
-Jeg henter et håndkle. -Det går bra.
Pappa? Vær så snill.
-Hva skjer? -Det er meg. Det går bra.
Bli her. Greit?
Bobbi, har du håndkleet?
Jeg klarer ikke å stoppe ham. Løp!
Natasha. Han kontrollerer henne.
På tide å sove. Lukk øynene.
Sov godt.
Natasha...
-Se på meg. Det går bra. -Hva har jeg gjort?
Ikke du! Du kan kjempe imot ham!
-Du må gå! -Natasha...
Lydia hadde rett. Nei.
-Du kan ikke hjelpe meg. Ingen kan det. -Ikke vær dum.
Du er jævlig ond.
Du er en parasitt. Du suger folk tomme.
Klart hun dro fra deg. Du er et monster.
-Pappa, går det bra? -Hodet mitt.
-Jeg har ringt sykebil. -Hva skjedde?
Vi må gå.
Ingen tar imot deg nå.
Der.
Natasha!
Gå. Det går fint med meg.
Natasha!
Jeg vet at det ikke var deg.
Jeg vet at det ikke er deg.
Hvem er jeg da, Bob?
Jeg vet ikke hva livet mitt handler om.
Hvorfor er jeg her?
Ingen vet hva livet deres handler om.
Ingen vet hvorfor de er her.
Da jeg trodde du aldri kom til å snakke til meg igjen,
visste jeg ikke min arme råd.
Jeg prøvde å finne noe som gjorde meg glad. Og ingenting kunne det.
Du trenger ikke vite hvorfor du er her.
Du er søsteren min.
Og jeg er glad i deg.
La meg passe på deg nå.
-Jeg trodde han ville gi meg en grunn. -Barnet kan ikke gi deg det.
Det kan ingen.
-Kanskje. -Han er ikke svaret.
Bare la meg hjelpe. Vi kan finne ut av det sammen.
-Bare gi slipp. -Natasha!
Jeg må være sikker.
-Slutt å prøve å redde alle. -Natasha!
-Ikke spill martyr. -Natasha, vent!
Vent!
Jeg vil si ha det til ham.
Jeg håper du finner fred.
-Nei! -Herregud!
Natasha!
-Natasha! -Er det over?
Jeg tror det.
Natasha!
Du og jeg skal henge sammen i kveld.
For moren din skal få seg noe Med faren din.
Du er verdens verste tante.
-Den verste? -Faen meg den verste.
-Nest verste. -Den verste.
Unnskyld.
Det er greit.
Du vet at jeg stiller opp for deg.
Jeg vet det.
Jeg er så forstoppet. Ingen sa at jeg kom til å bli så forstoppet.
-Ja, den delen er ille. -Minn meg på hva som er bra.
-Hvor ble den av? -Hvordan går det med Bobbi?
-Lommene dine. -Lommene mine?
Vi jobber med det.
-Tror dere jeg har dem i lommene? -Ja.
Hvem skal hjelpe meg med å spise disse?
Det viser seg at jeg også har ting å jobbe med. Tenk det.
Det er sprøtt at du har et menneske der inne.
Kommer jeg til å angre bittert?
-Noen dager. -Herregud. Du gjør meg deppa.
Ikke hør på dem.
Mamma tenker ikke klart fordi hun er for kåt.
Hva sa du? Er jeg best? Du er best.
Vent. Du er best.
Synes du jeg er best? Nei, du er best.
Nei. Hva sa du? Nei, jeg er best? Du er best.
Kom igjen.
-Greit, vi er i gang. -Av sted.
Tekst: Heidi Rabbevåg