To je můj oblíbený zub.
Proč ho mám tak moc ráda?
No tak...
POTRAVINY
...předně nebyl okázalý.
V mém oslnivém úsměvu jste si ho nevšimli.
Když ale vycením zuby na psa, zaskví se.
To je on. Přímo tady.
Vykukuje mi zpoza rtu jako buldokovi.
Nejen řeže jako přední zuby nebo žvýká jako stoličky.
Tenhle úžasný zub zvládá obojí.
Taky se mi líbí, že jde kapku šejdrem. Jako já.
Můj zubař tenhle zub nazval...
Mléčný špičák vpravo dole se dvěma plombami.
Já mu ale říkám...
Generál Zubák.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
„GENERÁL ZUBÁK“
ŠPIÓNKA HARRIET
PODLE KNIHY
Říkám si jedno. Zuby nejsou kosti.
No není to zajímavé? Zuby nejsou kosti.
Harriet, přijdeš pozdě na kontrolu k zubaři,
jestli nevyrazíme hned.
Kosti se lámou a zase srůstají.
To zuby nedokážou. Zub musíte fakt opečovávat.
Carol, tohle je neuvěřitelné.
Přeháníš to.
Náš svatební dort vyhodit nemůžeš.
Je v mrazáku už 12 let. Nikdy ho jíst nebudeme.
Jedli jsme ho na naše pětileté výročí.
Ano. A to bylo před sedmi lety.
Jako bys házela naše manželství do koše.
Podle tety Gollyové je hádání pro dospělé zdravé.
Tak jako se děti potřebují vybouřit.
Harriet, přestaň zevlovat a pojď.
Vypadá to dobře.
Jistě si zuby čistíš hned po čokoládových koktejlech.
Dentální hygiena je můj život.
Doktor Hawthorne přijde hned.
Doktor Hawthorne. Ano, slyšeli jste správně.
Můj zubař je sám táta Marion Hawthorneové.
Dokonalá Marion a její dokonalý chrup.
Nebylo před ní úniku.
Aspoň jsem ale i já měla dokonalý chrup.
Zdravím, doktore Hawthorne. Podívejte.
Prozatím můžeš pusu zavřít, Harriet.
Musíme si promluvit.
A o čem?
Podle tvého rentgenu
je třeba vytrhnout mléčný špičák vpravo dole.
Mléčný špičák vpravo dole? To jako generála Zubáka?
Co za generála?
Nespletl jste se? Já používala kartáček, nit i ústní vodu. Důkladně.
Na okraj, při dentální hygieně jsem tak důkladná nebyla.
Když mi bylo sedm, byla jsem jen hloupé dítě a zuby jsem odbývala.
Harriet, večerka. Nezapomněla jsi na zubní nit?
Jistěže ne, teto Gollyová.
Má lehkovážnost mě ale jaksepatří dohnala.
Vypadá to, že mléčný špičák vpravo dole má vpředu dva kazy.
To máš z toho, že jako zubní nit používáš lékořici. Zpackalas to.
Já to fakt zpackala, co? Zpackala jsem to pěkně.
Je mi to líto, zoubku.
A pak se přihodilo cosi nenadálého.
Není čas na omluvy.
Hej. Kdo to řekl?
Možná to bylo tím, že jsme se zrovna učili o Americké revoluci. Nevím.
Je načase porazit ty zrádné vetřelce, co osidlují naše ústa.
Kamenovité a plakovité červenokabátníky. To jsem já, generál Zubák.
Tehdy jsem potkala svého nového přítele a hrdinu.
Volal do zbraně v jednotném šiku.
Tímto jsme vyhlásili...
Nezávislost na špatné ústní hygieně.
Útok!
To ne! Propána.
Rozbolelo mě břicho.
Jen ne ten obří kartáček.
Hrome! Copak vy příšerní rebelové neznáte slitování?
Kliď se, bídný tyrane!
Vytvoříme dokonalejší Unii založenou na těchto nezadatelných právech:
životě, svobodě a...
Úsilí o ústní čistotu.
Hrome! Břichabol!
My, lid
Po prvním vítězství byla naše Unie silná
a zubní prohlídky krátké a bezbolestné.
A za vše jsem vděčila generálu Zubákovi.
Ach, Harriet. Vím, že je to těžké, ale...
Ale nic! Proč generál musí ven?
Nedává to smysl. Ani trochu nebolí.
Mohu?
Nedůstojné!
No tak bolí, když se ho dotknete. Jen se ho nebudu dotýkat. Problém vyřešen.
Tyto rentgenové snímky snad situaci objasní.
Na tento špičák tlačí dospělý zub zleva
a další zprava. A nový roste pod ním.
Božínku! Ten má vážně namále.
Je mi líto, Harriet. Je načase.
Generál musí opustit svůj post.
Můžu to zkonzultovat?
Můžeš se zeptat kteréhokoli zubaře na Manhattanu. Každý řekne totéž.
Jestli ten zub nevytrhneme teď, bolest jen zesílí.
Teď?
Teto Gollyová, řekni mu, že potřebuju odklad.
Rok? Měsíc? Beru i týden.
Můžu ti dát čas do zítřka.
Hlavu vzhůru. Je to tvůj poslední mléčný zub.
Teď už bude Harriet M. Welschová mít komplet trvalý chrup.
Je načase dospět, ty velké dítě.
Tak je to oficiální.
Marionin táta chce, ať zítra přijdu,
aby se mohl zbavit generála Zubáka.
- Co? - Prý už pro něj není místo.
Tohle musíme probrat.
Ano!
Spouštím plán záměrného vyloučení.
Ne! Těch už jsi letos spustila až až.
Je to urážka vybíjené.
Co to děláš?
Cokoli musíte dělat, dělejte za mnou.
Budu vám clonit.
Takže pro Zubáka není místo, jo?
Tak co kdybychom mu místo vytvořili?
To jde?
Jasně! V lidském těle je místo na všechny možné zbytečnosti,
- třeba slepé střevo. - Zdravotník!
Vidíš? Já věděla, že potřebuju konzultaci. Jak to...
Počkej.
Řekni mý mámě, že ji mám rád.
Mám tě.
- Metr? - Tak jo, pořádně otevřít.
Maximální rozevření činí osm centimetrů.
S tím dokážu pracovat. Takže, teď budeme roztahovat.
Otevřít, dva, tři, čtyři.
Zavřít, dva, tři, čtyři.
Otevřít, dva, tři, čtyři.
Zavřít, dva, tři, čtyři.
- Otevřít, dva, tři, čtyři. - To nemůže vyjít.
Neposlouchej ho. Vyceň zuby, Welschová.
Jo. Chci je vidět všechny. Všech 28!
Do háje, Čipero!
Promiň.
Otevřít, dva, tři, čtyři.
Zavřít, dva, tři, čtyři.
Otevřít, dva, tři, čtyři.
Zavřít, dva, tři, čtyři.
Takže...
Jen mě změř.
No tak, neklesej na mysli. Pořád osm centimetrů. Bohužel.
Je to beznadějné. Protahujeme celý den.
Promiňte, generále.
Co budeme dělat?
Já vím! Co tam prostě zítra nejít?
To teta Gollyová nikdy nedovolí.
Znám někoho, kdo by ji mohl přesvědčit.
Jistě, prý máme k zubaři chodit jednou za půl roku,
ale je to vážně nutné?
Čiperův táta je spisovatel. Ví, o čem mluví.
Odpověď: ne.
Celé je to podvod. Jde jim jen o naše peníze.
Jo a vždycky na nás vytasí zánět dásní jako obrovského příšerného strašáka.
Zánět dásní rovná se strašák. Tak tedy není pod postelí?
Můj táta u zubaře nebyl roky, což je výborné pro účetnictví.
Žádný účty k zaknihování.
Pane Rocqueu, jste první dospělý, co znám, kterému to dochází.
Hele, jestli nějaký dospělý potřebuje sundat klapky z očí, moc rád to udělám.
Mohl byste je sundat z očí mé chůvě? Ukázat jí, že vy k zubaři nechodíte
a máte kompletní chrup plný normálních, zdravých zubů.
Nevím, jestli bych řekl tak úplně kompletní.
Co tím myslíš?
Jak jsi to přede mnou mohl tajit?
Přišlo mi, že bys to neskousl.
Tati, prosím tě! Fakt to neskousnu.
Ne, ne. Pokračujte. Líbí se mi to.
Dobrý?
Ne. Teď už mě ten zub bolí, i když se ho nedotýkám.
Vidíš? Je nejedlý.
Stejně nejedlý, jako byl před 12 lety.
A o to jde.
A je to tu zas.
Pekař na poslední chvíli odřekl,
tak jsme si my dva, bez sebemenších zkušeností,
upekli svatební dort vlastní. Společně.
Ano, já vím. Byla jsem u toho.
Užili jsme si to, ale ten dort byl a pořád je strašný.
Nevyhodím ho.
Tak musíš koupit druhý mrazák.
Harriet!
Co to má být?
Podívej se sama.
Chtěla jsem zabořit zuby do vší té rajčatové dobroty
a užít si každé sousto.
Ale...
Vím, o co ti jde.
Tohle má být takové to „poslední jídlo“, že ano?
Říkej si tomu, jak chceš.
Vyhoď to do koše. Zubák se ani nehne.
Máš strach ho jíst, viď? Bojíš se, že to bude příliš bolet.
Ne.
Jenže jsem kapku strach měla.
Fajn. Protože bych nerada, aby přišel nazmar.
Domácí majonéza, čerstvý chléb, nejzralejší rajčata, cos kdy viděla.
Co kdyby rozhodl sám generál? Nemusíme tomu říkat poslední jídlo.
Tato skutečnost je zcela zřejmá. To je vskutku skvostný rajčatový sendvič.
Tak jsme se ho rozhodli sníst.
Říkala jsem si, že když ho budu kousat na jedné straně,
nemuselo by to tolik bolet.
Já se nebojím. Jen...
Ráda je jím určitým zvláštním způsobem.
To fakt děsně bolí.
Už nikdy nebudu moct jíst rajčatový sendvič.
Harriet! Klid. Budeš v pořádku.
Tu máš, cucej tohle. Zmírní to bolest.
To pomáhá. Děkuju.
Koukni, vím, že je to těžké,
ale generál Zubák ti předal vše, co mohl.
Je načase, aby se posunul dál. To je přirozená součást dospívání.
Jednoho dne, až ti já předám vše, co můžu, budu muset odejít...
Neříkej to! Jenom to zhoršuješ.
Jsem jen upřímná. Myslela jsem, že to oceníš.
Tomu, aby se tyhle věci děly, nic na světě nezabrání. Vůbec nic.
Součástí dospívání je naučit se loučit.
Co teta Gollyová říkala, dávalo smysl, ale...
Zubák by mě nikdy neobětoval.
Schytal za mě dvě plomby. Ta bolest pro něj nikdy nebyla příliš.
Je to nicotná cena za dar našeho nádherného přátelství.
I když jsem nevěděla kam jít...
...utekla jsem s generálem
a bláhově doufala, že ho zvládnu zachránit.
On by pro mě udělal totéž.
LAHŮDKY OTEVŘENO
Ať jsem ale došla jakkoli daleko...
Ale ne.
...nedokázala jsem uniknout bolesti.
Časem se to tak zhoršilo, až se začaly dít podivnosti.
Zubáku, to tys pokácel tu třešeň?
Ano, nemohu lhát.
Není ti nic, děvče?
Jistěže to neudělal. Nemohl. Je v mé puse!
Když jsem došla až do doků,
bylo mi jasné, že už není kam utéct.
Napadlo mě nasednout na zaoceánský parník. Vím, pěkně ulítlé.
Ale když Washington překročil Delaware, to bylo taky pěkně ulítlé.
Margaret, počkej!
To jsem musela vidět.
Řekla jsem si, že když ji přiměje zůstat,
generál zůstane taky.
Jestli ne, no tak...
Nežádám tě, ať zůstaneš.
Jen než odjedeš, musím ti něco říct.
Sbohem.
Najednou jsem věděla, co musím udělat.
Sezvala jsem přátele a rodinu na velkolepou rozlučkovou party.
Ať každý generálu Zubákovi řekne vše,
co mu kdy chtěl říct, než odejde.
Začít může kdokoli.
Generál čeká.
Pospěšte si, protože mě to fakt bolí.
Fajn, víte co? Čipero, co kdybys začal ty?
Tak dobře. No tak, jednou jsme s Harriet šli domů ze školy
a okolo projel popelářský vůz.
Odlétl od něj kamínek přímo Harriet na pusu.
A nedělám si legraci. Ten kamínek se po nárazu do Zubáka rozpadl na dvě půlky.
Generále, jste nejsilnější muž... Chci říct, zub... co znám.
Roztomilé.
Ten kamínek mám dodnes v pokoji.
No. Mně dřív americké dějiny přišly nudné. Dostávala jsem dvojky.
Pak jsem si začala dějiny představovat, jako by v nich byl Zubák.
A teď dostávám jedničky.
Díky, generále.
Každý ví, že generál Zubák je hrdina a prezident,
ale víš taky, že je skromný?
Ani jednou se přede mnou nevytahoval.
Jen mi v tichosti pomáhal s tím nejnádhernějším úkolem ze všech.
S výchovou Harriet.
Bez tebe bych to nedokázal, teto Gollyová.
Kdeže John Adams. Má skutečná viceprezidentka jsi ty.
Paní Catherine, mockrát děkuji, že se o Harriet staráte.
A, Harriet, omlouvám se.
S tvým otcem se celý den handrkujeme.
Měli jsme být s tebou a pomáhat ti se rozloučit.
Vlastně, Harriet, když slyším všechny ty příběhy, tak...
No, pomohla jsi mi.
- Vážně? - Vážně?
Carol, můžeš ten dort vyhodit. O něj nikdy nešlo.
Šlo o to, kdo jsme byli, když jsme ho pekli.
Mladí, nenucení.
Ach, Frede, já...
Ne, nech mě to dokončit. Jsem moc rád za to, kým jsme teď.
Jen si chci pamatovat i to, kým jsme byli.
Ale k tomu ten dort nepotřebuju. Mám ten příběh. A mám tebe.
No, tím jste vy dva tak trochu generálovi sebrali vítr z plachet,
ale chápu to.
Vážně to tak bylo. Vlastně jsem v tu chvíli přišla na něco
ohledně příběhů, které vyprávíme.
Napsala jsem si tuhle obsáhlou řeč...
Generál Zubák mě především naučil odvaze.
Nejdřív vyžadovalo odvahu jít k zubaři.
V životě jsou ale mnohem děsivější věci než zubař, třeba Marion Hawthorneová...
...a dospívání a loučení se s tím, co máte rádi.
Doktore Hawthorne, jsem připravena.
Ale dnes mi generál Zubák pomohl pochopit,
že není třeba se bát.
Můžete být odvážní,
protože nic tak docela nezmizí, pokud příběh o tom přetrvá.
Jestli si myslíte, že jsem Zubáka prodala zoubkové víle,
tak na to zapomeňte.
Řekla jsem doktoru Hawthorneovi, ať jeho tělo daruje vědě.
Tak by si to generál přál.
Abych dál usilovně kousala.
Vítej v Unii, nováčku.
Překlad titulků: Jiří Sailer