Det er min yndlingstand.
Hvorfor jeg elsker den?
Tja... for det første var den ikke iøjnefaldende.
Man så den ikke i mit blændende smil.
Men måske i mit hundeskræmmefjæs.
Der sidder den. Den stikker frem fra læben som på en bulldog.
Den kan ikke kun skære som fortænderne eller tygge som kindtænderne.
Denne fine tand kan begge dele.
Og så kan jeg lide, at den er lidt skæv. Ligesom mig.
- Min tandlæge kaldte den: - Nul tre minus med to plomber.
Men jeg kalder ham:
General Mundskylnington!
Jeg vil bare være Du vil bare være
Vi vil bare være
Jeg vil være den, jeg vil Min selvstændighed
Nej, jeg klipper ikke mit hår
Og jeg går klædt, som jeg vil
Jeg kan lide at få lov Til at være mig selv
Jeg vil ikke være Du vil ikke være
Vi vil ikke have at vide Hvad vi skal
"GENERAL MUNDSKYLNINGTON"
HARRIET OPDAGER
Noget, jeg har tænkt over: Tænder er ikke knogler.
Er det ikke interessant? Tænder er ikke knogler.
Du kommer for sent til tandlægen, hvis vi ikke går nu.
Brækkede knogler heler igen.
Ikke tænder. Man skal passe godt på sine tænder.
- Carol, det mener du ikke! - Du overreagerer.
Smider du vores bryllupskage ud?
Den har stået i fryseren i 12 år. Vi får den aldrig spist.
Vi spiste af den på vores fem års bryllupsdag.
- Ja, og det er syv år siden. - Vil du smide vores ægteskab ud?
Gamle Golly siger, det er sundt, når voksne skændes. De skal også rase ud.
Harriet, hold op med at lytte. Kom så.
Det ser fint ud. Du må børste grundigt efter din chokolademilkshake.
Jeg går meget op i tandhygiejne.
Dr. Hawthorne kommer snart.
Dr. Hawthorne. Ja, I hørte rigtigt.
Min tandlæge er ingen ringere end Marion Hawthornes far.
Perfekte Marion og hendes perfekte tænder. Hun var overalt.
Mine var heldigvis også perfekte.
Goddag, dr. Hawthorne. Se her.
Luk bare munden, Harriet. Vi skal tale sammen.
Hvad skal vi tale om?
Jeg kiggede på røntgenbillederne, og nul tre minus skal ud.
Nul tre minus? Du mener General Mundskylnington?
General hvem?
Kan du ikke kigge igen? Jeg har børstet og brugt tandtråd.
Jeg havde ikke altid været grundig med tandhygiejnen.
Som syvårig var jeg naiv og spillede hasard med mine tænder.
Harriet, sovetid. Har du brugt tandtråd?
Ja, selvfølgelig, Gamle Golly.
Men min uforsvarlighed indhentede mig nu.
Nul tre minus har allerede haft to huller.
Sådan går det, når tandtråden er lakrids. Du dummede dig.
Jeg har dummet mig. Virkelig dummet mig.
Undskyld, lille tand.
Så skete der noget ret gakket.
Det er ikke tid til undskyldninger.
Hvem sagde det?
Det var måske, fordi vi lærte om den amerikanske revolution i skolen.
Vi må besejre de lumske fremmede, som har indtaget vores mund.
Tandsten og plak-rødfrakker.
Det er mig, General Mundskylnington.
Jeg havde mødt min nye bedste ven og helt.
Han kaldte til kamp og til at stå sammen og erklære os...
Uafhængige af dårlig mundhygiejne.
Angrib!
Åh nej! Jamen dog.
Av, jeg får ondt i mavsen!
Ikke den kæmpestore børste!
Altså! Har I infernalske oprørere ingen barmhjertighed?
Forsvind, onde undertrykker!
Vi vil skabe en mere perfekt union ud fra disse umistelige rettigheder:
Livet, friheden og...
Stræben efter en ren mund!
Efter sejren var vores union stærk og tandlægebesøgene korte og nemme.
Alt sammen takket være General Mundskylnington.
Harriet, jeg ved godt, det er svært, men...
Men ingenting! Hvorfor skal generalen trækkes ud?
Det giver ingen mening. Den gør ikke ondt.
Må jeg?
Uværdigt!
Den gør kun ondt, når du rører den. Det lader jeg bare være med.
Måske kan billederne forklare det.
Hjørnetanden her sidder klemt inde mellem en voksentand til venstre,
en anden til højre og en ny voksentand nedefra.
Hold da op, den bliver jo skubbet ud.
Jeg er ked af det, Harriet. Det er tid. Generalen må forlade sin post.
Må jeg spørge en anden?
Spørg alle tandlæger på Manhattan. De vil sige det samme.
Smerten bliver værre, hvis vi ikke fjerner den nu.
Nu? Gamle Golly, sig til ham, jeg vil have udsættelse.
Et år? En måned? Bare en uge!
Du får til i morgen.
Op med humøret. Sidste mælketand.
Bagefter har Harriet M. Welsch alle sine voksentænder.
Bliv dog voksen, store baby.
Det er altså afgjort. Jeg skal hen til Marions far i morgen,
så han kan trække General Mundskylnington ud.
- Hvad? - Der er ikke plads til ham mere.
Det er vi nødt til at tale om.
Ja! Iværksæt overlagt udsmidning.
Nej! Du har iværksat alt for mange overlagte udsmidninger i år.
Det er en hån mod spillet.
- Hvad laver du? - Gør, hvad I skal, bagved mig.
Jeg dækker jer.
Er der ikke plads til Mundskylnington? Måske kan vi skabe plads.
Kan man det?
Ja da! Kroppen har plads til alt muligt unødvendigt. Som blindtarmen.
Skaf en læge!
Jeg vidste, jeg skulle spørge en anden. Hvordan...
Vent lidt...
Sig til min mor, at jeg elsker hende...
Her er det!
- Et målebånd? - Luk munden højt op.
Maksimal mundåbning: 7,6 centimeter.
God start. Nu skal der strækkes ud.
Åbn, to, tre, fire.
Luk, to, tre, fire. Åbn, to, tre, fire.
- Det virker jo ikke. - Hør ikke på ham. Blot tænderne, Welsch.
Ja! Jeg vil se dem alle sammen, alle 28!
- For pokker, Sport! - Undskyld.
Åbn, to, tre, fire.
Luk, to, tre, fire.
Åbn, to, tre, fire. Luk, to, tre, fire.
Og nu...
Mål mig nu bare.
Nå, der kan man se! Stadig 7,6 centimeter. Beklager.
Det er håbløst. Vi har strakt hele dagen.
Undskyld, General.
Hvad skal vi gøre?
Jeg ved det! Lad være med at gå derhen i morgen.
Det tillader Gamle Golly aldrig.
Jeg kender en, der måske kan overbevise hende.
Ja, de siger, vi skal gå til tandlægen hvert halve år, men er det nødvendigt?
Sports far er forfatter. Han ved den slags.
Svar: Nej. Det er bare en fidus for at få fat i vores penge.
De bruger tandkødsbetændelse som en ond bøhmand, der skal skræmme os.
Tandkødsbetændelse er lig med bøhmand. Så ikke under sengen?
Min far har ikke været til tandlægen i årevis. Godt for pengepungen.
Ingen regninger at betale.
Du er den første voksne, jeg har mødt, som forstår det.
Hvis I kender nogen voksne, der trænger til at høre sandheden, så sig til.
Vil du tale med min barnepige? Vis hende, at du ikke går til tandlægen,
og at du har et helt normalt og sundt tandsæt.
Jah, jeg ved nu ikke, om jeg vil kalde det et sundt tandsæt.
Hvad mener du?
Hvorfor har du skjult det for mig?
Jeg troede nok ikke, du kunne klare det.
- Lad være! Jeg kan ikke klare det. - Bliv ved. Jeg kan godt lide det.
Er du okay?
Nej. Nu gør min tand ondt, selv når jeg ikke rører ved den.
Den er uspiselig.
Lige så uspiselig som for 12 år siden.
- Det er jo hele pointen. - Ikke nu igen.
Bageren aflyste i sidste øjeblik,
så du og jeg, helt uerfarne med den slags, bagte vores egen bryllupskage sammen.
Ja, jeg var der selv.
Det var hyggeligt, men kagen var og er stadig forfærdelig.
- Jeg smider den ikke ud. - Så må du købe en anden fryser.
Harriet!
- Hvad er nu det? - Se selv.
Jeg ville gerne sætte tænderne i de lækre tomater og nyde hver en bid.
Men...
Jeg ved, hvad du er ude på. Det skulle være hans sidste måltid.
Kald det, hvad du vil.
Smid den ud. Mundskylnington skal ingen steder.
Du tør ikke. Du er bange for, at det gør ondt.
Nej!
Jeg var faktisk lidt bange.
Godt. Den skulle nødig gå til spilde.
Hjemmelavet mayonnaise, friskbagt brød, en helt moden tomat.
Spørg generalen. Vi behøver ikke kalde det "sidste måltid".
Jeg anser denne sandhed for indlysende. Det er en prægtig tomatsandwich.
Vi besluttede at spise den.
Hvis jeg tyggede i den ene side af munden, gjorde det nok ikke så ondt.
Jeg er ikke bange. Bare...
Jeg spiser dem altid på en særlig måde.
Det gør virkelig ondt. Jeg kan aldrig spise tomatsandwich igen.
Tag det nu roligt. Det skal nok gå.
Sut på den her. Det dulmer smerten.
Det hjælper. Tak.
Jeg ved godt, det er svært,
men General Mundskylnington har givet dig, hvad han kan.
Nu skal han videre. Det er naturligt, når man vokser.
Når jeg en dag har givet, hvad jeg kan, skal jeg også væk...
Du må ikke sige det! Du gør det kun værre.
Jeg er bare ærlig. Det troede jeg, du foretrak.
Selvom jeg pakker det ind, vil det ske alligevel.
En del af at blive voksen er at give slip.
Jeg forstod godt, hvad Gamle Golly mente, men...
Mundskylnington ville aldrig svigte mig.
Han tog to plomber for mig. Smerten blev aldrig for meget for ham.
Det er kun en ringe pris at betale for at være velsignet med vores venskab.
Selvom jeg var rådvild...
...stak jeg af med generalen i et naivt håb om at redde ham.
Han havde gjort det samme.
Men uanset hvor langt væk jeg kom...
Åh nej.
...fulgte smerten med.
Til sidst blev det så slemt, at alting blev mærkeligt.
Mundskylnington, har du fældet det kirsebærtræ?
Ja, jeg kan ikke lyve.
Er du okay?
Selvfølgelig var det ikke ham. Han er jo inde i min mund!
Jeg nåede ned til havnen og kunne ikke komme længere.
Jeg overvejede at stige på en færge. Langt ude, ja.
Men da Washington krydsede floden Delaware, var det også ret langt ude.
Margaret, vent!
Det måtte jeg se.
Hvis han fik overtalt hende til at blive, ville generalen også blive.
Og hvis ikke...
Jeg beder dig ikke blive. Der er bare noget, jeg må sige først.
Farvel.
Nu vidste jeg, hvad jeg måtte gøre.
Jeg samlede venner og familie til en stor afskedsfest.
Nu kan I fortælle General Mundskylnington alle de ting, I gerne vil sige til ham.
I må selv om, hvem der begynder.
Generalen venter spændt.
Skynd jer, for det gør ret ondt.
Ved I hvad? Sport, du kan begynde.
Nå, okay. Engang fulgtes Harriet og jeg hjem fra skole,
og en skraldevogn kørte forbi.
Der fløj en lille sten op og ramte Harriet på munden.
Og tro mig, den sten knækkede midt over, da den ramte Mundskylnington.
General, du er den stærkeste mand... jeg mener tand, jeg kender.
Hvor sødt.
Jeg har stadig stenen på mit værelse.
Før i tiden syntes jeg, at USA's historie var kedelig. Jeg fik kun 10-taller.
Så forestillede jeg mig, at Mundskylnington var med i den.
Nu får jeg 12.
Tak, general.
Alle ved, at General Mundskylnington er en heltemodig præsident,
men vidste I, at han er ydmyg? Han har aldrig nogensinde pralet.
Han hjalp mig bare stille og roligt med den mest ædle opgave af alle:
at opdrage Harriet.
Jeg kunne ikke have gjort det uden dig.
Glem John Adams. Du er min vicepræsident!
Catherine, tak, fordi du har taget dig af Harriet.
Og Harriet, undskyld. Din far og jeg har skændtes hele dagen.
Vi burde have hjulpet dig med at give slip.
Faktisk har alle de historier...
Du har hjulpet mig.
- Har jeg? - Har hun?
Carol, smid bare kagen ud. Det handlede ikke om kagen,
men om hvem vi var, da vi bagte den. Unge og spontane.
Åh, Fred...
Lad mig tale ud. Jeg elsker, hvem vi er nu.
Men jeg vil også huske, hvem vi var.
Og det behøver jeg ikke kagen til. Jeg har historien, og jeg har dig.
Mor og far, nu stjal I lige billedet fra generalen, men...
Jeg forstår det godt.
Det gjorde jeg virkelig. I netop det øjeblik
forstod jeg noget om de historier, vi fortæller.
Jeg har skrevet en lang tale, men...
Det, General Mundskylnington især har lært mig, er at være modig.
Først krævede det mod at gå til tandlægen.
Men der er langt værre ting i livet end tandlægen. Marion Hawthorne...
...og det at blive ældre og sige farvel til de ting, man elsker.
Dr. Hawthorne, jeg er klar.
I dag viste General Mundskylnington mig, at man ikke behøver være bange.
Man skal være tapper...
...for intet forsvinder helt, hvis historien lever videre.
Hvis I tror, jeg solgte Mundskylnington til tandfeen, så glem det.
Jeg bad dr. Hawthorne donere ham til videnskaben.
Det ville generalen have ønsket. Man skal ikke lade sig slå ud.
Velkommen til Unionen, nye tand.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve