Šis ir mans mīļākais zobs.
Kāpēc tas man tik ļoti patīk?
Nu...
pirmkārt, tas nav uzkrītošs.
Manā žilbinošajā smaidā to neredzēsiet.
Bet tas ir redzams manā suņu biedēšanas sejā.
Lūk, kur tas ir.
Izslējies virs lūpas kā buldogs.
Tas ne tikai nokož kā priekšzobi vai košļā kā dzerokļi.
Šis apbrīnojamais zobs dara gan vienu, gan otru.
Vēl man patīk, ka tas ir mazliet šķībs, gluži kā es.
Mans zobārsts šo zobu sauc par...
Primārais labais acuzobs ar divām plombām.
Bet es viņu saucu...
Ģenerālis Tīrzobs Vašingtons.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
"Ģenerālis Tīrzobs Vašingtons"
PAMATĀ - LUĪZAS FICJŪ GRĀMATA
Lūk, par ko es domāju: zobi nav kauli.
Vai nav interesanti? Zobi nav kauli.
Harieta, tu nokavēsi vizīti pie zobārsta,
ja tūlīt neiziesim no mājas.
Ja kauls salūst, tas atkal saaug.
Zobi to nevar. Par zobiem tiešām ir jārūpējas.
Kerola, tas ir neprāts.
Tu pārspīlē.
Tu nedrīksti izmest mūsu kāzu torti.
Tā jau 12 gadus atrodas saldētavā. Mēs to nekad neēdīsim.
Mēs to ēdām savā piecu gadu jubilejā.
Jā, un tas bija pirms septiņiem gadiem.
Tas būtu kā izmest miskastē mūsu laulību.
Ole Golija saka: pieaugušajiem ir veselīgi strīdēties.
Tāpat kā bērniem, arī viņiem ir jāpaburkšķ.
Harieta, beidz blenzt, un ejam!
Izskatās labi, Harieta.
Tu tiešām esi tīrījusi zobus pēc šokolādes kokteiļu dzeršanas.
Zobu higiēna man ir ļoti svarīga.
Dakteris Hotorns būs pēc mirkļa.
Dakteris Hotorns. Jā, jūs nepārklausījāties.
D. R. HOTORNS.
Mans zobārsts nav neviens cits kā Merionas Hotornas tētis.
Nevainojamā Meriona un viņas nevainojamie zobi.
No viņas nebija glābiņa.
Bet vismaz arī mani zobi bija nevainojami.
Sveiki, dakteri Hotorn! Paskatieties!
Pagaidām vari aizvērt muti, Harieta.
Mums jāparunā.
Par ko mums jāparunā?
Apskatīju rentgena uzņēmumus
un konstatēju, ka primārais labais acuzobs ir jāizrauj.
Primārais labais acuzobs? Proti, ģenerālis Tīrzobs Vašingtons?
Kāds ģenerālis?
Varat pārbaudīt vēlreiz? Es tīrīju zobus. Diegoju. Skaloju muti. Biju laba.
Godīgi sakot, agrāk man ar zobu higiēnu tik labi negāja.
Kad man bija septiņi gadi, biju muļķa bērns un pret zobiem attiecos nevērīgi.
Harieta, laiks gulēt. Vai neaizmirsi izdiegot zobus?
Protams, Ole Golij.
Bet šī nevērība man smagi atspēlējās.
Rādās, ka primārajam labajam acuzobam ir divi caurumi.
Tā notiek, ja diego zobus ar lakricu. Tu savārīji ziepes.
Es tiešām savārīju ziepes, vai ne? Pamatīgi savārīju.
Piedod, zobiņ!
Tad notika kaut kas pārsteidzošs.
Nav īstais laiks atvainoties.
Ei! Kas to teica?
Iespējams, tas bija tāpēc, ka skolā apguvām Amerikas revolūciju.
Nezinu.
Ir laiks sakaut
viltīgos svešiniekus, kas kolonizējuši mūsu muti, -
zobakmens un aplikuma sarkansvārčus.
Tas esmu es, ģenerālis Tīrzobs Vašingtons.
Tā es satiku savu jauno labāko draugu un varoni.
Viņš aicināja pulcēties un ķerties pie ieročiem.
Ar to mēs pasludinājām...
Neatkarību no sliktas mutes dobuma higiēnas.
Uzbrukumā!
Ak nē! Vai dieniņ!
Man griežas iekšas.
Ne jau ar milzu suku.
Vāks! Vai jūs, zvērīgie dumpinieki, nepazīstat žēlastību?
Vācies prom, ļaunais apspiedēj!
Mēs izveidosim ideālāku savienību, balstoties uz neatsavināmajām tiesībām:
dzīvību, brīvību un...
Tiekšanos pēc zobu higiēnas.
Vāks! Iekšas griežas!
Mēs, ASV tauta
Pēc šīs uzvaras mūsu Savienība bija stipra
un vizītes pie zobārsta - īsas un patīkamas.
Un par to man bija jāpateicas ģenerālim Tīrzobam Vašingtonam.
Ak, Harieta! Zinu, ka tas ir grūti, bet...
Nekāds bet! Kāpēc ģenerālis būtu jāizrauj?
Tas nav loģiski. Nav jau tā, ka tas sāpētu.
Vai drīkstu?
Kāda necieņa!
Labi. Sāp, ja tam pieskaras. Es tam nepieskaršos. Problēma atrisināta.
Varbūt rentgena attēli palīdzēs izskaidrot situāciju.
Šis acuzobs ir iespiests starp pastāvīgo zobu kreisajā pusē,
otru zobu labajā pusē, un no apakšas nāk jauns pastāvīgais zobs.
Apžēliņ! Tas tiešām tiek grūsts laukā.
Man žēl, Harieta. Ir laiks.
Ģenerālim postenis jāpamet.
Vai varu saņemt otru viedokli?
Jautā jebkuram Manhatanas zobārstam, un visi teiks to pašu.
Sāpes tikai pastiprināsies, ja neizrausi to zobu tagad.
Tagad?
Ole Golij, pasaki viņam, ka man vajag pagarinājumu.
Gadu? Mēnesi? Kaut vai nedēļu.
Vari padomāt līdz rītdienai.
Ei, nenokar degunu! Tas ir tavs pēdējais piena zobs.
Pēc tam Harietai M. Velšai būs pilna mute ar pastāvīgajiem zobiem.
Laiks pieaugt, milzu bēbi.
Tātad tas ir oficiāli.
Merionas tētis teica, ka man rīt jāatgriežas,
lai viņš varētu izraut ģenerāli Tīrzobu Vašingtonu.
- Ko? - Viņš saka, ka viņam vairs neesot vietas.
Mums par to jāparunā.
Jā!
Īstenot tīšās izstāšanās plānu!
Nē! Nē, šogad jūs pārāk bieži esat īstenojušas tīšās izstāšanās plānu!
Tas ir apvainojums tautasbumbai.
Ko tu dari?
Lai kas jums jādara, dariet to aiz manis.
Es jūs aizsegšu.
Tātad Tīrzobam Vašingtonam nav vietas?
Ja nu mēs to vietu izveidotu?
Tas ir iespējams?
Protams! Cilvēka ķermenī ir vieta daudz kam, kas tam nav vajadzīgs,
piemēram, aklajai zarnai.
Ārstu!
Redzi? Es zināju, ka man vajag otru viedokli. Kā mēs...
Pagaidi!
Pasaki mātei, ka es viņu mīlu.
Dabūju.
- Mērlente? - Tā. Atver plaši muti!
Pašreizējais mutes atvērums ir 7,5 cm.
Ar to es varu strādāt.
Tagad ķeramies pie staipīšanas.
Vaļā, divi, trīs, četri.
Ciet, divi, trīs, četri.
Vaļā, divi, trīs, četri.
Ciet, divi, trīs, četri.
Vaļā, divi, trīs, četri...
Tas neizdosies.
Neklausies viņā! Tā. Atriez zobus, Velša!
Jā. Gribu redzēt visus. Visus 28!
Sasodīts, Sport!
Piedod!
Vaļā, divi, trīs, četri.
Ciet, divi, trīs, četri.
Vaļā, divi, trīs, četri.
Ciet, divi, trīs, četri.
Tagad...
Vienkārši izmēri!
Ko tu neteiksi! Joprojām 7,5 centimetri. Man žēl.
Tas ir bezcerīgi. Mēs staipām muti visu dienu.
Man žēl, ģenerāli.
Ko mēs iesāksim?
Es zinu! Varbūt tu rīt varētu neierasties uz vizīti.
Ole Golija man to neļaus.
Es pazīstu kādu, kurš varētu viņu pārliecināt.
Protams, mums saka, ka zobārsts jāapmeklē reizi pusgadā,
bet vai tas tiešām ir nepieciešams?
Sporta tētis ir rakstnieks. Viņš zina, ko runā.
Atbilde: nē.
Tas viss ir krāpšana. Viņi tikai grib mūsu naudu.
Un mūs vienmēr biedē ar gingivītu kā tādu lielu, ļaunu bubuli.
Gingivīts ir bubulis. Tātad neslēpjas zem gultas?
Jā, tētis gadiem nav bijis pie zobārsta. Tāpēc ir vienkāršāka grāmatvedība.
Nav rēķinu, kas jāapmaksā.
Roka kungs, esat pirmais pieaugušais, ar ko esmu runājusi, kas to saprot.
Klau, ja vajag atvērt acis kādam pieaugušajam, es ar prieku to izdarīšu.
Vai jūs varētu atvērt acis manai auklītei?
Parādiet viņai, ka neejat pie zobārsta
un jums ir pilns komplekts normālu, veselīgu zobu.
Nezinu, vai es teiktu, ka man ir pilns komplekts.
Kā tu to domā?
Kāpēc tu to no manis slēpi?
Laikam domāju, ka nespēsi to izturēt.
Tēt, lūdzu! Es nespēju izturēt.
Nē, nē. Turpiniet! Man tīri labi patīk.
Tev viss labi?
Nē. Tagad zobs sāp, pat ja tam nepieskaras.
Redzi? Tā ir neēdama.
Tikpat neēdama kā pirms 12 gadiem.
Un tur jau tā lieta.
Jau atkal.
Konditors pēdējā brīdī atteica,
tāpēc mēs, būdami pilnīgi bez pieredzes,
paši izcepām savu kāzu torti. Kopā.
Jā, zinu. Es tur biju.
Mēs lieliski pavadījām laiku, bet torte bija un joprojām ir briesmīga.
Es to nemetīšu laukā.
Tad tev jānopērk otra saldētava.
Harieta!
Ko tas viss nozīmē?
Skaties pati!
Es gribēju iecirst zobus tajā tomātīgajā gardumā
un izbaudīt katru kumosu.
Bet...
Es zinu, kas tev padomā.
Tu esi sarīkojusi tādu kā "pēdējo maltīti", vai ne?
Vari to saukt, kā vēlies.
Met miskastē! Tīrzobs Vašingtons nekur nedosies.
Tev ir bail ēst, vai ne? Bail, ka pārāk stipri sāpēs.
Nē.
Lieta tāda, ka man bija bail.
Labi. Jo man negribētos, ka tā aiziet postā.
Paštaisīta majonēze, svaigi cepta maize, gatavākais tomāts, kāds redzēts.
Kāpēc to nepiedāvāt ģenerālim? Tā nav jāsauc par pēdējo maltīti.
Tā ir pašsaprotama patiesība. Šī tomātu sviestmaize ir lieliska.
Tā nu mēs nolēmām to apēst.
Es nospriedu: ja košļāšu to vienā mutes pusē,
varbūt nemaz tik ļoti nesāpēs.
Es neesmu nobijusies. Tikai...
Man tās patīk ēst īpašā veidā.
Ļoti, ļoti sāp.
Es vairs nekad nevarēšu ēst tomātu sviestmaizes.
Harieta! Nomierinies! Tev viss būs kārtībā.
Še! Pazelē, tas remdēs sāpes.
Tas palīdz. Tas palīdz. Paldies.
Paklau, es zinu, ka tas ir grūti,
bet ģenerālis Tīrzobs Vašingtons ir devis tev visu, ko varēja.
Viņam ir laiks doties tālāk. Tas pieder pie pieaugšanas.
Kādudien, kad es būšu tev devusi visu, ko varu, man būs jādodas...
Nesaki to! Tu visu padari vēl ļaunāku.
Es tikai esmu godīga, un man likās, ka tu to novērtēsi.
Tas notiks, un nekāda ņemšanās to neapturēs. To neapturēs nekas.
Daļa no pieaugšanas ir iemācīties pateikt ardievas.
Oles Golijas teiktajā bija loģika, bet...
Tīrzobs Vašingtons nekad neatteiktos no manis.
Manis dēļ viņš sānos saņēma divas plombas. Viņš izturēja visas sāpes.
Tā ir niecīga maksa par laimi, ko sniedz mūsu cēlā draudzība.
Tāpēc, lai arī nezināju, kurp iet...
es aizbēgu kopā ar ģenerāli,
izmisīgi cerēdama atrast veidu, kā viņu izglābt.
Viņš tā darītu manā labā.
DELIKATESES ATVĒRTS
Bet, lai vai cik tālu es gāju...
Ak nē.
...es nespēju tikt vaļā no sāpēm.
Galu galā, sāpes kļuva tik stipras, ka man sāka rēgoties.
Tīrzob Vašington, vai tu nocirti to ķiršu koku?
Jā. Es nespēju melot.
Viss labi, meitēn?
Protams, to neizdarīja viņš. Viņš nebūtu varējis. Viņš ir man mutē!
Kad biju aizgājusi līdz pat piestātnei,
es zināju, ka vairs nav, kur bēgt.
Es apsvēru domu iekāpt okeāna lainerī. Neprāts, es zinu.
Bet, kad Vašingtons šķērsoja Delavēru, arī tas bija neprāts.
Mārgareta, pagaidi!
Tas man bija jāredz.
Es sev teicu: ja viņš pārliecinās viņu palikt,
tad arī ģenerālis paliks.
Ja ne, tad...
Es neprasu, lai paliec.
Tikai gribu tev ko pateikt, pirms tu aizbrauc.
Ardievu!
Pēkšņi es sapratu, kas man jādara.
Es sapulcēju draugus un ģimenes locekļus uz grandiozu atvadu ballīti.
Lai katrs pasaka ģenerālim Tīrzobam Vašingtonam
to, ko vienmēr ir gribējis pateikt, pirms viņš dodas prom.
Var sākt jebkurš.
Ģenerālis gaida.
Jums jāpasteidzas, jo man vispār sāp.
Labi, zināt ko? Sport, varbūt sāc tu.
Labi. Nu, reiz mēs ar Harietu kopā gājām no skolas uz mājām
un garām brauca atkritumu mašīna.
Tā pasvieda gaisā akmentiņu, kas lidoja taisni uz Harietas muti.
Un es nemānos - tas akmentiņš trāpīja pa Tīrzobu Vašingonu un pārplīsa uz pusēm.
Ģenerāli, jūs esat visstiprākais vīrs... gribēju teikt, zobs, ko es pazīstu.
Cik mīļi!
Tas akmentiņš man joprojām ir istabā.
Nu, agrāk man Amerikas vēsture šķita garlaicīgs mācību priekšmets.
Man bija devītnieki.
Tad es sāku iztēloties vēsturi ar Tīrzobu Vašingtonu tajā.
Tagad man ir desmitnieki.
Paldies, ģenerāli.
Visi zina, ka ģenerālis Tīrzobs Vašingtons ir varonis un prezidents,
bet vai zinājāt, ka viņš ir pazemīgs?
Viņš man nekad nav lielījies.
Viņš man ir klusām palīdzējis tikt galā ar viscēlāko uzdevumu:
audzināt Harietu.
Bez jums es to nebūtu paveicis, Ole Golij.
Aizmirstiet Džonu Adamsu! Mans īstais viceprezidents esat jūs.
Ketrinas jaunkundz, paldies, ka rūpējaties par Harietu.
Un, Harieta, piedod!
Mēs ar tavu tēvu visu dienu ķīvējamies.
Mums vajadzēja būt ar tevi un tevi atbalstīt.
Patiesībā, Harieta, ar visiem šiem stāstiem tu...
Nu, tu man palīdzēji.
- Es palīdzēju? - Palīdzēja?
Kerola, vari izmest to torti. Runa nekad nav bijusi par torti.
Runa bija par to, kādi mēs bijām, kad to kopā cepām.
Jauni, spontāni.
Ak, Fred, es...
Nē, ļauj man pabeigt! Man patīk, kādi esam tagad.
Es tikai gribu arī atcerēties, kādi bijām.
Bet tam man torte nav vajadzīga. Man ir stāsts, un man esi tu.
Mammu, tēti, jūs tā kā atstājat ģenerāli otrā plānā, bet...
es saprotu.
Es tiešām sapratu. Patiesībā tajā brīdī
es kaut ko sapratu par stāstiem, ko stāstām.
Es uzrakstīju šo garo runu, bet...
Galvenais, ko ģenerālis Tīrzobs Vašingtons man iemācīja, ir drosme.
Vispirms bija vajadzīga drosme, lai aizietu pie zobārsta.
Taču dzīvē daudz kas ir biedējošāks par zobārstu, piemēram, Meriona Hotorna...
un pieaugšana, un atvadīšanās no tā, kas mīļš.
Dakteri Hotorn, esmu gatava.
Bet šodien
ģenerālis Tīrzobs Vašingtons palīdzēja man saprast, ka nav jābaidās.
Cilvēks var būt drosmīgs...
jo nekas nepazūd bez pēdām, ja stāsts par to turpinās.
Gadījumā, ja domājat, ka es pārdevu Tīrzobu Vašingtonu zobu fejai, -
nekā nebija.
Es pateicu dakterim Hotornam, lai ziedo viņa ķermeni zinātnei.
Ģenerālis būtu gribējis...
turpināt tādā pašā garā.
Laipni lūgts Savienībā, jauniņais!
Tulkojusi Aija Apse