Det här är min favorittand. Varför jag gillar den så mycket?
Tja... Till att börja med är den inte prålig.
Den syns inte i mitt bländande leende.
Men den syns när jag skrämmer hundar.
Där är den.
Den tittar fram som på en bulldogg.
Den skär inte bara som framtänderna eller tuggar som baktänderna.
Otroligt nog gör den både och.
Jag gillar också att den är lite sned, precis som jag.
Min tandläkare kallade den...
Primär hörntand R med två fyllningar.
Men jag kallar honom...
General Mouthwashington.
Jag vill bara va' Du vill bara va'
Vi vill bara va'
Jag tänker va' Den jag vill va'
Min självständighet
Nej, jag tänker inte klippa mig
Och jag klär mig som jag vill
Jag gillar när jag får vara mig själv
Jag vill inte va' Du vill inte va'
Vi vill inte att nån Bestämmer över oss
Harriet, spion
BASERAD PÅ BOKEN AV LOUISE FITZHUGH
Nåt jag tänker på är att tänder inte är ben.
Intressant, va? Tänder är inte ben.
Harriet, du blir sen till tandläkaren.
Ben bryts och fixar sig själva. Men inte tänder. Man måste ta hand om dem.
Carol, du är otrolig.
Du överreagerar.
Du kan inte slänga vår bröllopstårta.
Den har varit i frysen i 12 år. Vi kommer aldrig äta den.
Vi åt den på vår femårsdag.
Ja, för sju år sen.
Det är som om du vill slänga vårt äktenskap.
Ole Golly säger att vuxna behöver gräla.
Precis som barn måste de få klaga.
Harriet, sluta glo, så går vi.
Det ser bra ut.
Du borstar nog direkt efter dina choklad-egg creams.
Tandvård är min grej.
Dr Hawthorne kommer snart.
Dr Hawthorne. Du hörde rätt.
Min tandläkare är ingen mindre än Marions pappa.
Perfekta Marion med sina perfekta tänder.
Det går inte att undkomma henne. Men mina tänder var också perfekta.
Hej, dr Hawthorne. Ta dig en titt.
Du kan hålla munnen stängd för stunden. Vi måste prata.
Om vadå?
Enligt din röntgen måste primär hörntand R dras ut.
Primär hörntand R? Menar du general Mouthwashington?
Vem då?
Kan du titta igen? Jag har borstat och varit duktig.
Men jag var inte alltid lika duktig.
När jag var sju var jag dum och vårdslös med mina tänder.
Harriet, läggdags. Använde du tandtråd?
Självklart, Ole Golly.
Men min vårdslöshet kom i kapp mig.
Primär hörntand R verkar ha två hål.
Så går det när man använder lakrits som tandtråd. Du klantade dig.
Jag klantade mig verkligen.
Förlåt, lilla tand.
Sen hände nåt oväntat.
Det är inte tid för ursäkter.
Vem sa det?
Det kanske var för att vi läste om amerikanska revolutionen.
Dags att besegra de lömska kolonisatörerna i vår mun,
rödrockarna med tandsten och plack.
Det är jag, general Mouthwashington.
Han var min nya bästis och hjälte.
Hans stridsrop enade oss.
Vi deklarerade...
Frihet från dålig tandhygien!
Attack!
Åh, nej! Kära nån.
Jag får magknip!
Inte den enorma borsten.
För böveln! Har ni rebeller inget förbarmande?
Försvinn, förtryckare!
Vi ska bilda en bättre union baserat på dessa oförytterliga rättigheter:
liv, frihet och...
Strävandet efter god munhygien.
För böveln! Magknip!
VI, FOLKET
Efter det var unionen stark och tandläkarbesöken korta.
Allt tack vare general Mouthwashington.
Åh, Harriet. Jag vet att det är svårt, men...
Inga men! Varför måste generalen dras ut?
Det går inte ihop. Han gör inte ens ont.
Får jag?
Så opassande!
Okej, det gör ont när du rör den. Jag rör den bara inte. Inga problem.
De här bilderna kanske kan förklara.
Den här hörntanden har en permanent tand till vänster,
en till höger och en ny på väg underifrån.
Kors i taket! Den stöts verkligen bort.
Jag beklagar, Harriet. Det är dags.
- Generalen måste lämna sin post. - Kan jag få ett andra utlåtande?
Fråga vilken tandläkare som helst. De säger detsamma.
Smärtan blir bara värre om du inte drar ut den nu.
Nu?
Ole Golly, jag behöver mer tid.
Ett år? En månad? Ens en vecka?
Du kan få tills imorgon.
Upp med hakan. Det är din sista mjölktand. Sen har du bara permanenta tänder.
Dags att växa upp, din bäbis.
Det är officiellt.
Marions pappa sa att jag måste dra ut general Mouthwashington imorgon.
- Va? - Han får inte plats längre.
Vi måste prata om saken.
Ja!
Påbörja avsiktlig bränning.
Nej! Ni har redan gjort det för många gånger i år.
Det är en skymf mot sporten!
Vad gör du?
Gör det ni måste göra bakom mig.
Jag täcker er.
Ingen mer plats, alltså?
Tänk om vi gör lite plats?
Går det?
Visst! Kroppen har plats för allt möjligt onödigt, som blindtarmen.
Hjälp mig!
Jag visste att vi behövde ett andra utlåtande. Hur...
Vänta.
Säg åt min mor att jag älskar henne.
Fick dig.
- Ett måttband? - Gapa stort.
Munnen kan öppnas 8 cm.
Det borde gå.
Dags att stretcha.
Gapa! Två, tre, fyra.
Stäng! Två, tre, fyra.
Gapa! Två, tre, fyra.
Stäng! Två, tre, fyra.
Gapa! Två, tre, fyra.
Det där går aldrig.
Strunta i honom. Visa tänderna nu.
Ja. Visa alla. Alla 28!
Attans, Sport!
Förlåt.
Gapa. Två, tre, fyra.
Stäng. Två, tre, fyra.
Gapa. Två, tre, fyra.
Stäng. Två, tre, fyra.
Nu...
Mät mig bara.
Ser man på. Fortfarande 8 cm. Ledsen.
Det är hopplöst. Jag har stretchat hela dagen.
Förlåt, generalen.
Vad ska vi göra?
- Jag vet! Gå bara inte till tandläkaren. - Ole Golly skulle aldrig tillåta det.
Jag vet nån som kanske kan övertala henne.
Det sägs att vi måste till tandläkaren var sjätte månad, men behöver vi det?
Sports pappa är författare. Han vet nog.
Svar: nej.
Det är båg. De vill bara ha våra pengar.
De pratar alltid om tandköttsinflammation som om det vore ett spöke.
Tandköttsinflammation är spöken. Så de är inte under sängen?
Min pappa har inte undersökts på åratal, vilket är bra för bokföringen.
Inga räkningar att göra upp.
Mr Rocque, du är den första vuxna som förstår.
Om nån behöver se sanningen, hjälper jag dem gärna.
Kan du hjälpa min barnflicka?
Visa henne att du inte går dit och att du har alla dina fina tänder kvar.
Jag skulle inte säga att jag har alla tänder kvar.
Vad menar du?
Hur har du hemlighållit det här?
Jag trodde inte du pallade det.
Pappa, snälla! Jag pallar inte.
Nej, nej. Fortsätt. Jag gillar det.
Mår du bra?
Nej. Tanden gör ont fast jag inte rör vid den.
Den är oätbar.
Lika oätbar som för 12 år sen. Och det är poängen.
Inte nu igen.
Bagaren ställde in i sista minuten,
så vi, trots vår brist på erfarenhet, gjorde vår egen bröllopstårta ihop.
Ja, jag vet. Jag var där.
Vi hade kul, men tårtan är fortfarande oätbar.
Jag tänker inte slänga den.
Då får du köpa en till frys.
Harriet!
- Vad är det här? - Titta själv.
Jag ville sätta tänderna i den och njuta av varje tugga.
Men...
Jag vet vad du sysslar med.
Det här är nån slags sista måltid.
Kalla det vad du vill.
Du kan slänga den. Mouthwashington går ingenstans.
Rädd för att äta den? Rädd för att det gör ont?
Nej.
Fast jag var faktiskt det.
Bra. Det vore synd att slänga den.
Hemlagad majonnäs, nybakat bröd, den mognaste tomat du sett.
Hör med generalen. Vi behöver inte kalla det en sista måltid.
Jag håller denna sanning som självklar. Det där är en fantastisk tomatmacka.
Så vi bestämde oss för att äta den.
Om jag tuggar med ena sidan av munnen, gör det kanske inte så ont.
Jag är inte rädd.
Man måste äta dem på ett speciellt sätt.
Det gör riktigt ont.
Jag kommer aldrig att kunna äta igen.
Harriet! Lugna dig. Det löser sig.
Sug på den här. Det lindrar smärtan.
Det hjälper. Tack.
Jag vet att det är tufft,
men general Mouthwashington har gett dig allt han kan.
Det är dags för honom att gå vidare. Det är en del av uppväxten.
Sen efter att jag gett dig allt jag kan måste jag gå...
Säg det inte! Du gör det värre.
Jag är bara ärlig. Jag trodde du skulle uppskatta det.
Inget tjafs i världen kan hindra sånt här från att hända.
Du måste lära dig att släppa taget.
Det hon sa lät vettigt, men...
...Mouthwashington skulle aldrig släppa mig.
Han tog två fyllningar i magen. Smärtan var aldrig för mycket.
Det är bara en spottstyver att betala för vår ädla vänskap.
Vad skulle jag göra?
Jag sprang iväg med generalen för att hitta ett sätt att rädda honom.
Han hade gjort det för mig.
Men oavsett hur långt jag sprang...
Åh, nej.
...kunde jag inte undfly smärtan.
Till slut blev det så illa att saker och ting blev konstiga.
Mouthwashington, högg du ner det där körsbärsträdet?
Ja. Jag kan inte ljuga.
Allt okej?
Såklart att han inte gjorde det. Han kunde inte det. Han är i min mun!
När jag kommit ända till hamnen fanns det ingenstans att fly.
Jag funderade på att gå ombord en oceanångare. Lite extremt.
Men att Washington korsade Delawarefloden var också lite extremt.
Margaret, vänta!
Jag måste se det här.
Om han övertygade henne att stanna, då stannar även generalen.
Om inte, tja...
Jag ber dig inte att stanna. Jag måste bara säga nåt innan du åker.
Farväl.
Då visste jag vad jag måste göra.
Jag ordnade en stor avskedsfest.
Jag vill att ni säger allt ni har velat säga till generalen.
Vem som helst kan börja.
Generalen väntar.
Skynda er. Jag har ont här.
Okej. Vet ni vad? Sport, du kan väl börja?
Okej. En gång gick jag och Harriet hem från skolan tillsammans
då en sopbil åkte förbi.
Den sköt en sten rakt mot Harriets mun.
Och jag lovar att stenen gick itu när den träffade Mouthwashington.
Herr general, du är den starkaste mannen... Jag menar, tanden... som jag känner.
Vad rart.
Jag har kvar stenen på mitt rum.
Nå, jag brukade tycka att amerikansk historia är tråkigt.
Jag fick bara B.
Sen började jag föreställa mig historia med Mouthwashington i den.
Nu får jag bara A.
Tack, generalen.
Alla vet att general Mouthwashington är en hjälte och president,
men han är även ödmjuk.
Han skröt aldrig en endaste gång.
Han hjälpte mig bara tyst med det ädlaste jobbet av alla:
att uppfostra Harriet.
Jag kunde inte ha gjort det utan dig, Ole Golly.
Glöm John Adams. Du är min riktiga vicepresident.
Ms Catherine, tack för att du tog hand om Harriet.
Och förlåt, Harriet. Din far och jag har käbblat hela dagen.
Vi borde ha hjälpt dig släppa taget.
Egentligen, efter alla dessa historier...
Tja, du hjälpte mig.
- Gjorde jag? - Gjorde hon?
Carol, du kan slänga tårtan. Det handlade aldrig om den.
Det handlade om vilka vi var när vi lagade den. Unga, spontana.
Åh, Fred, jag...
Låt mig tala till punkt. Jag gillar vilka vi är nu.
Jag vill bara minnas vilka vi var.
Men jag behöver ingen tårta för det. Jag har historien och dig.
Nå, ni stal generalens ögonblick, men jag fattar.
Jag gjorde verkligen det. Precis då
listade jag ut nåt om historierna vi berättar.
Jag skrev ett långt tal, men...
Det general Mouthwashington lärde mig mest av allt var att ha mod.
Det krävdes mod för att gå till tandläkaren.
Men det finns läskigare saker i livet, som Marion Hawthorne...
...och att växa upp och ta farväl av sakerna man älskar.
Dr Hawthorne, jag är redo.
Men idag hjälpte generalen mig förstå att man inte måste vara rädd.
Man kan vara modig.
För inget försvinner nånsin om dess historia lever vidare.
I fall att du undrar om jag sålde honom till tandfen, så kan du glömma det.
Jag bad dr Hawthorne donera hans kropp till vetenskapen.
Det är vad han hade velat
för att strida vidare.
Välkommen till unionen, färsking.
Undertexter: Borgir Ahlström