Це мій улюблений зуб.
Чому я його так люблю?
Ну...
по-перше, він непоказний.
Його не видно, коли я всміхаюся.
Але видно, коли я скалюся, щоб відлякати собак.
Он він.
Визирає з-за губи, як той бульдог.
Він не просто ріже, як передні зуби, чи жує, як задні.
Цей зуб робить і те, і те.
А ще він кривенький, прямо як я.
Дантист назвав цей зуб...
Первинне ікло з двома пломбами.
А я називаю його...
Генерал Ротингтон.
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я стану ким хочу
Бо я самостійна
Ні, я не стригтимуся
І носитиму, що хочу
Люблю бути собою
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
«Генерал Ротингтон»
Шпигунка Гаррієт
ЗА КНИГОЮ ЛУЇЗИ ФІЦГ’Ю
От про що я подумала: зуби ж не кістки.
Ну хіба це не цікаво? Зуби не кістки.
Гаррієт, спізнишся на прийом до дантиста,
якщо ми зараз не вийдемо.
Кістки можуть зростатися,
а зуби – ні. Тому їх треба берегти.
Керол, я очам не вірю.
Ти перебільшуєш.
Викидаєш наш весільний торт?
Він дванадцять років був у морозилці. Ми його вже не їстимемо.
Ми з’їли шматочок на нашу п’яту річницю.
Це було сім років тому.
Ти наче викидаєш у смітник наш шлюб.
Няня каже, що для дорослих нормально сваритися.
Так вони позбуваються негативу, точно як діти.
Гаррієт, перестань підглядати. Ходімо вже.
Гарні зубки, Гаррієт.
Мабуть, чистиш і полощеш їх після кожного молочного коктейлю.
Гігієна зубів – це моє.
Доктор Готорн зараз прийде.
Доктор Готорн. Так, ви правильно почули.
Д. Р. ГОТОРН
Мій дантист – тато Маріон Готорн.
Ідеальна Маріон з ідеальними зубами.
Від неї ніде не дінешся.
Мої зуби теж були нівроку.
Вітаю, доктор Готорн. Дивіться.
Можеш поки що закрити рота, Гаррієт.
Є до тебе розмова.
Яка ще розмова?
Я переглянув твої знімки,
й виявилося, що треба видаляти первинне ікло.
Первинне ікло? Генерала Ротингтона?
Генерала кого?
Подивіться ще раз. Я ж чистила зубною щіткою й ниткою. Полоскала його.
Знайте: я не завжди так добре доглядала за зубами.
У сім років я безвідповідально ставилася до здоров’я зубів.
Гаррієт, вимикай світло. Зуби зубною ниткою почистила?
Авжеж, Ол Ґоллі.
А тепер ця безвідповідальність мені відгукнулася.
У первинному іклі дві порожнини.
От що буває, коли чистиш зуби локрицею. Ти їх зіпсувала.
Я таки зіпсувала зуби. Ще й як.
Пробач, зубику.
А потім сталося щось неймовірне.
Зараз не до вибачень.
Хто це сказав?
Може,
це через уроки про американську революцію?
Не знаю.
Пора побороти
підступних ворогів, що проникли в наш рот:
солдатів зубного каменю й нальоту.
Це я, генерал Ротингтон.
Я знайшла собі нового друга й героя.
Він закликав об’єднати сили.
Тим самим ми оголосили...
Незалежність від поганої гігієни порожнини рота.
В атаку!
О ні! Ой лишенько.
У мене мандраж.
Тільки не велетенська зубна щітка.
Оце то так! Ви, пекельні бунтарі, зовсім безпощадні?
Згинь, мерзенний гнобителю!
Ми створимо більш досконалий Союз на основі таких принципів:
життя, свобода й...
Прагнення до чистоти ротової порожнини.
От лихо! Мандраж!
МИ, ЛЮДИ
Після першої перемоги Союз став міцний,
а візити до дантиста – короткі й приємні.
І це була заслуга генерала Ротингтона.
Гаррієт, знаю, це важко, але...
Але нічого! Нащо ж видаляти генерала?
Це безглуздо. Він же не болить.
Можна?
Яке приниження!
Ну так, болить при дотику. Я його не торкатимусь. Проблеми нема.
Поясню на знімках.
Це ікло затиснуте між постійними зубами зліва
і справа, а під ним росте новий постійний зуб.
Нічого собі! Зуб добряче розхитався.
Співчуваю, Гаррієт. Але час настав.
Генерал мусить піти у відставку.
Спитаю в іншого дантиста.
Можеш спитати у будь-кого в Мангеттені, але всі скажуть те саме.
Якщо негайно не видалити зуб, біль посилиться.
Негайно?
Ол Ґоллі, скажи, що мені потрібно більше часу.
Рік? Місяць? Я навіть на тиждень згодна.
Даю тобі час до завтра.
Радій. Це твій останній молочний зуб.
Після нього у Гаррієт М. Велш усі зуби будуть постійні.
Пора вже дорослішати, велика дитино.
Це вже остаточно.
Тато Маріон сказав прийти до нього завтра
видаляти генерала Ротингтона.
-Що? -Сказав, що для нього немає місця.
Треба це обговорити.
Так!
Нам треба вийти з гри.
Ні! Ми цього року й так часто виходили.
Для гри у вибивали це образливо.
Що ти робиш?
Обговорюйте, стоячи за мною.
Я вас прикриватиму.
То для Ротингтона немає місця?
А якщо ми знайдемо для нього місце?
А це можливо?
Авжеж! У людському тілі є місце для всього незначного,
як-от апендикса.
Лікаря!
Так і знала, що треба ще з кимось порадитись. А як ми...
Чекай тут.
Скажи моїй мамі, що я її люблю.
Знайшла.
-Рулетка? -Роззяв рота.
Рот роззявляється на 7.7 см.
Можна й ширше.
Розтягнімо його.
Відкрий, два, три, чотири.
Закрий, два, три, чотири.
Відкрий, два, три, чотири.
Закрий, два, три, чотири.
Відкрий, два, три...
Так не вдасться.
Не слухай його. А тепер покажи зуби, Велш.
Так. Усі двадцять вісім покажи!
Боляче ж, Спорте!
Пробач.
Відкрий, два, три, чотири.
Закрий, два, три, чотири.
Відкрий, два, три, чотири.
Закрий, два, три, чотири.
А тепер...
Поміряй ще раз.
Треба ж таке. Досі 7.7 см. Співчуваю.
Це безнадійно. Ми цілий день розтягували рота.
Пробачте, генерале.
Що ж робити?
Придумала! Просто не йди завтра до дантиста.
Ол Ґоллі не дасть не піти.
Я знаю, хто може її переконати.
Кажуть, що треба ходити до дантиста раз на пів року,
але чи аж так це необхідно?
Спортів тато – письменник. Він знає, що каже.
Відповідь: ні.
Це обман. Їм просто потрібні наші гроші.
А ще вони лякають нас гінгівітом, наче це якийсь бабай.
Гінгівіт – бабай. Отже, він не під ліжком?
Тато вже кілька років не був у дантиста, й це добре для бюджету.
Не треба звіряти рахунки.
Містер Рок, ви перший дорослий, хто мене розуміє.
Якщо комусь із дорослих треба відкрити на щось очі, я радо це зроблю.
А можете відкрити очі моїй няні?
Скажіть, що не ходите до дантиста,
але всі зуби на місці й здорові.
Ну, я б не сказав, що всі.
Ти про що?
Чому ти мені не сказав?
Думав, ти не зможеш на це дивитися.
Не треба, тату! Не можу на це дивитись.
Ні. Продовжуйте. Мені подобається.
Ти в порядку?
Ні. Тепер зуб болить навіть коли я його не торкаюся.
Бачиш? Він не їстівний.
Так само як і дванадцять років тому.
Отож-бо й воно.
Не починай.
Кондитер відмовився в останню мить,
тому ми, не маючи жодного досвіду,
разом спекли собі весільний торт.
Знаю. Я теж там була.
Було цікаво, але торт вийшов жахливий, і він і досі такий.
Я його не викину.
Тоді купуй ще одну морозилку.
Гаррієт!
Що тут таке?
Сама подивись.
Хотілося вкусити цю смакоту з помідорами
й смакувати кожен шмат.
Але...
Я знаю, що ти задумала.
Зробила моєму зубові прощальний сандвіч?
Називай як хочеш.
Можеш викинути сандвіч. Ротингтон залишиться на місці.
Боїшся їсти, бо зуб болітиме?
Ні.
Але я таки боялася.
От і добре. Жаль буде викидати таку смакоту.
Домашній майонез, свіжий хліб і стиглий помідор.
Може, хай генерал покуштує? І це не буде прощальний сандвіч.
Це очевидна правда. Сандвіч таки казковий.
Ми вирішили його з’їсти.
Я подумала: якщо жувати на один бік,
то болітиме не так сильно.
Я не боюся. Просто...
Я їм сандвічі особливим способом.
Так болить.
Я більше ніколи не зможу їсти сандвічі з помідором.
Гаррієт! Заспокойся. Усе буде добре.
На, посмокчи. Це втамує біль.
Допомогло. Дякую.
Знаю, це нелегко,
але генерал Ротингтон дав тобі все, що міг.
Йому пора рухатися далі. Це природний процес дорослішання.
Колись і я віддам тобі все, що можу, й мені доведеться...
Не кажи такого! Від цього тільки гірше.
Я з тобою чесна, й думала, ти це оціниш.
Ніщо в світі цьому не завадить.
Дорослішати означає навчитися відпускати.
У словах Ол Ґоллі був сенс, але...
Ротингтон мене ніколи не відпустить.
Він узяв на себе дві мої пломби й не боявся болю.
Це ніщо порівняно з нашою дорогоцінною дружбою.
Я не знала, куди піти...
Я втекла з генералом,
без надії сподіваючись його врятувати.
Він вчинив би так само.
ГАСТРОНОМ ВІДЧИНЕНО
Але куди б я не пішла...
О ні.
...від болю було не втекти.
Зрештою біль став такий сильний, що почалося дивне.
Ротингтон, це ви зрубали вишню?
Так, не брехатиму, це зробив я.
Усе добре?
Авжеж, він її не рубав. Він не міг. Він же в моєму роті!
Коли я дійшла до причалу,
стало ясно, що тікати більше нікуди.
Я думала сісти на океанський лайнер. Знаю, це екстремально.
Але коли Вашингтон перетинав Делавер, це теж було екстремально.
Зачекай, Марґарет!
Я маю це бачити.
Я сказала собі: якщо він умовить її лишитися,
то й генерал лишиться на місці.
А якщо ні, то...
Я не прошу тебе лишитися.
Але поки ти не поїхала, я маю щось тобі сказати.
Прощавай.
Раптом я збагнула, що мені робити.
Я зібрала всіх друзів і рідних на грандіозне прощання.
Скажіть генералу Ротингтону все,
що хотіли, перш ніж його не стане.
Хто хоче перший?
Генерал чекає.
Покваптесь, бо мені боляче.
Ну добре. Спорте, давай ти перший.
Ну що ж. Якось ми з Гаррієт поверталися зі школи,
й повз нас проїхав сміттєвоз.
Від нього відскочив камінець прямісінько до рота Гаррієт.
І я не жартую, той камінь розколовся навпіл об Ротингтона.
Генерале, я не знав сильніших людей, тобто зубів, за вас.
Так мило.
Я зберігаю той камінець у кімнаті.
Я думала, що американська історія нудна.
У мене були четвірки.
А потім я почала уявляти історію з Ротингтоном.
І тепер у мене самі п’ятірки.
Дякую, генерале.
Усі знають генерала Ротингтона як героя й президента,
але чи знаєте ви, що він скромний?
Він ні разу мені не хвалився.
Він тихенько допомагав мені з найблагороднішим завданням:
вихованням Гаррієт.
Я б її не виховав без тебе, Ол Ґоллі.
Забудьте про Джона Адамса. Ти мій віцепрезидент.
Кетрін, дякую, що піклуєтесь про Гаррієт.
І, Гаррієт, вибач нам.
Ми з татом цілий день сварилися.
Ми мали допомогти тобі відпустити генерала.
Гаррієт, почувши все це, я зрозумів, що ти...
Ти мені допомогла.
-Справді? -Допомогла?
Керол, можеш викинути торт. Річ була не в ньому,
а в тому, які ми були, коли його пекли.
Ми були молоді й невимушені.
О, Фреде, я...
Ні, дай договорити. Мені подобається, ким ми стали.
Та я хочу пам’ятати, які ми колись були.
І торт мені для цього не потрібен. У мене є спогади й ти.
Мамо, тату, хоч ви й перевели увагу на себе,
але я розумію.
І це була правда. У ту мить
я дещо про нас зрозуміла.
Я написала довгу промову, але...
Генерал Ротингтон навчив мене бути сміливою.
Візит до дантиста вимагав сміливості.
Але в житті є речі, страшніші за дантиста. Наприклад, Маріон Готорн...
дорослішання й уміння відпускати тих, кого любиш.
Я готова, доктор Готорн.
Сьогодні
генерал Ротингтон допоміг мені збагнути,
що не треба боятися.
Можна бути сміливою...
бо ніщо не забувається навічно, якщо залишаються спогади.
Якщо ви думаєте, що я віддала Ротингтона зубній феї,
то ні, не віддала.
Я попросила доктора Готорна віддати зуб на потреби науки.
Генерал так і хотів би:
й надалі робити свій внесок.
Ласкаво просимо, новенький.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова