1964. gada Pasaules izstāde.
Iztēlojieties parastu gadatirgu, tad iesēdiniet to raķetē
un aizšaujiet pa taisno uz nākotni, un gūsiet tikai pieticīgu priekšstatu.
Tā bija viena no tām ekskursijām, no kurām negribas doties mājās.
Laipni lūdzam Futurāmā II, kas jūs ievedīs rītdienas pasaulē.
- Feini. - Labais. Cik forši!
Zemūdens vilcieni savienos kontinentus un tirgus.
Es gribu dzīvot zem ūdens.
Tev būtu jāaiztur elpa, lai izņemtu pastu.
Es jau tagad tā daru. Mūsu pastkastīte ir pie miskastes.
Paskatieties uz tiem sīkajiem nākotnes cilvēciņiem!
Sveiki, sīkie nākotnes cilvēciņi!
Neliecies laukā no vagoniņa, Harieta!
Briesmīga milze!
Bēdziet, sīkie nākotnes cilvēki! Pilsētai uzbrūk milzīga jautrības iznīcinātāja.
Horācija kungs, Harieta un Džeinija traucē citiem.
Bērni, beidziet traucēt nākotni!
Jūs bojājat dienas pēdējo brīnišķīgo atrakciju.
Vai spējat noticēt tam, ko mēs šodien redzējām?
Robotkalpones, elektromobiļi, satelīti!
Iedomājieties, cik daudz es varētu izspiegot no kosmosa.
Kaut es varētu nogaršot visu to dīvaino nākotnes ēdienu!
Nevaru saprast - kas ir beļģu vafele?
Mans minējums, ka tā ir vafele un - koncentrējies - tā ir no Beļģijas.
O!
Tā, klase! Izmantojiet šo laiku, lai pierakstītu savas idejas sacerējumam.
Ņemot vērā to, ko redzējāt izstādē, kas jums nākotnē šķiet visaizraujošākais?
Kas man nākotnē šķiet visaizraujošākais? Ai, tikai viss.
Piecas minūtes no šī brīža. Veiksmi rakstīšanā!
Kas man nākotnē šķiet visaizraujošākais?
Atspoļkuģi, elektriskā zobusuka.
Nespēju izvēlēties. Koncentrējies!
Nākotnē man visaizraujošākais šķiet...
Es nespēju noticēt.
Pirmo reizi mūžā man,
Harietai M. Velšai, topošajai izcilajai rakstniecei, bija...
radošā krīze.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
"RĪTDIENAS PASAULE"
PAMATĀ - LUĪZAS FICJŪ GRĀMATA
Ja es gribēju izdomāt labāko ideju klases prezentācijai,
man bija jāpaskatās uz visu citādi.
Jauki. Bet kāpēc apstāties pie tā?
Aiziet, nākotne! Parādi, uz ko esi spējīga!
Tikai mieru! Man ir lidotājas tiesības.
Mans pagrieziens. Uz redzi!
O! Tomātu sviestmaize no nākotnes.
Garšīgi.
Robotgolij, kas tev nākotnē šķiet visaizraujošākais?
Esmu ieprogrammēta uz šo jautājumu neatbildēt,
jo laba spiedze ar visu tiek skaidrībā pati.
Man nevajag vairāk ideju, tikai vienu ideālo.
Visi rakstīja tā, it kā tas būtu sīkums,
pat Pinkijs Vaitheds.
Horācija kungs!
Es pabeidzu agrāk. Tāpēc, ja kāds vēl mokās ar rakstīšanu,
es, protams, varu palīdzēt.
Tinies, Meriona!
Kā varu būt izcila nākotnes rakstniece, ja nespēju rakstīt par nākotni
vietā, kas bija piebāzta ar nākotni?
Laiks beidzies.
Tā, klase, mums ir nedaudz laika, pirms braucam atpakaļ.
Kurš gribētu nogaršot beļģu vafeli?
Izklausās vilinoši.
Jā.
Viss kārtībā, Harieta?
Viss labi.
Ei, vai tu tikko mani nofotografēji?
Ei!
Ejam, Harieta! Mūs gaida nākotnes vafeles.
Jūs redzējāt? Kas par okšķeri!
Jā, Harieta. Kas izspiego cilvēkus, neprasot atļauju?
Vai ne? Es viņam sekošu un noskaidrošu.
Nedari to! Ja Horācija kungs atklās, ka aizšmauci,
tava nākotne būs pēcstundas.
Tev ir pilnīga taisnība, Sport. Tāpēc labāk piesedz mani!
Ole Golija reiz teica: "Ja stāsts ved, seko tam!"
Piedodiet!
Pieķēru!
Ko tu dari?
Kāpēc tu mani nofotografēji bez atļaujas?
Es nefotografēju tevi.
Tu nofotografēji manu saburzīto piezīmju papīru?
Tu redzi piezīmju papīru. Es redzu patiesību.
Atkritumi, plaisas, tas, ko cilvēki nepamana, - tā ir māksla.
Esmu fotogrāfs.
Tu nesapratīsi. Tu esi tikai bērns.
Bērns? Cik tad tev gadu - 14?
Man jāiet. Pietiek ar to, ka esmu spiests te būt, negribu vēl būt kopā ar tevi.
Ja tev izstāde tā riebjas, kāpēc tu te esi?
Mani vecāki strādā Kodak paviljonā. Viņi izklaidē pāķus,
un es cenšos atrast ko īstu šajā liekulīgajā vietā.
Kas tur liekulīgs, ja cilvēki cer uz labāku nākotni?
Es neticu nākotnei.
Nu, es neticu nepieklājībai.
Izbaudi izstādi, bērns!
Izbaudīšu.
Un, kad uzrakstīšu savu godalgoto rakstu
par to, cik apbrīnojama būs nākotne,
tai noticēs pat tāds cilvēks kā tu.
Ja cilvēkam un ķieģeļu sienai būtu bērns, tad es viņu nupat satiku.
Džeinij! Sport!
Ju-hū, Meriona! Kur tu esi?
Es stāvu uz soliņa. Laiks mani nosūdzēt.
Es nezināju, ko iesākt.
Es jau biju apmaldījusies savās idejās. Tagad biju apmaldījusies pa īstam.
Beļģu vafeļu kiosks!
Kā sokas ar atkritumu bildēm?
Nu, es nedomāju, ka tavas bildes ir atkritumi. Es...
Ko tu gribi?
Es biju ar savu klasi. Mums jāraksta sacerējums,
bet nevaru izdomāt, ko rakstīt.
Tad ieraudzīju tevi un nodomāju: "Mani nedrīkst izspiegot bez atļaujas."
Bet tad es apmaldījos.
Vai palīdzēsi man atrast manu klasi?
Nē.
Vai kāds tev ir teicis, ka neesi pārāk jauks cilvēks?
Bet mani vecāki var. Ejam pajautāt!
Ā, labi. Lieliski.
Starp citu, esmu Harieta.
Čaks. Mani sauc Čaks.
Esmu pagaršojis nākotni, Džeinij.
Tā ir no Beļģijas, un tā ir vafele.
Un tā mainīs pasauli.
Koncentrējies, Sport! Mums jāatrod Harieta.
Koncentrējos. Viņa jāatrod.
Es ar putukrējumu uz vafeles uzrakstīju Harietas vārdu un atstāju to pie kioska.
Apakšā ir salvete ar zīmīti, kurā rakstīts: "Tiekamies..."
HARIETA, TIEKAMIES X DŽEINIJA
Tā ir mana salvešu zīmīte?
Sport, kā Harieta mūs tagad atradīs?
Tur augšā atpazīsiet
pasaules slavenāko cirka klaunu.
Paceliet lūpu kaktiņus uz augšu, klauna kungs.
Jūs esat lielākajā fotoattēlā, kas jebkad attīstīts.
Par to augstāks šajā izstādē ir vienīgi Royal Tire panorāmas rats.
Čak!
Sveiks, mīļumiņ!
- Negaidījām, ka būsi agrāk par vakariņām. - Un noteikti ne ar draudzeni. Lieliski.
Mani sauc Harieta M. Velša, un es esmu diezgan lieliska. Paldies.
Un arī apmaldījusies. Varat palīdzēt?
Ak vai!
Nu, mēs pašlaik vadām ekskursiju.
Bet neraizējies, jaunā dāma! Čaks šo vietu pazīst labāk nekā mēs.
Čak, mīļais, aizved viņu uz apsardzes posteni!
Labi.
Tu esi ļoti labās rokās.
Atā, mīļumiņ!
Tikai mierīgi, dēls. Nu, zini, nepārpūlies!
Tēt, beidz! Es zinu, ko daru.
Nāc, Harieta! Mums tāls ceļš ejams.
Tas ir izstādes otrā galā.
Jā. Varbūt, ja vēlreiz visam uzmetīšu aci, mans katliņš sāks vārīties.
Tu tiešām esi dīvains bērns.
Varbūt tev tomēr ir cerība.
Neatpaliec! Varbūt kaut ko iemācīsies.
Pirmā mācība. Kā tev šķiet, kāds ir šīs izstādes mērķis?
- Miers pasaulē? - Nepareizi!
Šeit stulbeņi no visas pasaules cenšas iesist piķi.
IZBAUDIET NĀKOTNES LIMONĀDI
Paviljoni apzīmogoti...
ŠVEICES SUVENĪRI
...ar zīmoliem, lai pārdotu mēslus.
Tās ir svarīgas, nopietnas lietas, Harieta.
Tev vajadzētu pierakstīt.
Ja es to pierakstītu, tas tiktu apzīmogots ar "neieskaitīts"
un es varētu aizmirst par rakstnieces karjeru uz visiem laikiem!
Tu to nezini. Tāpat kā šie gudrīši nezina,
vai nākotne būs tāda, kā viņi paredz.
Un tu zini labāk?
Es zinu, ka dzīvošana tagadnē mazina bažas
par neziņu, kas notiks tālāk. Ko tu šobrīd jūti?
Ar mani ir cauri! Ja neizdomāšu, ko rakstīt sacerējumā,
Horācija kungs liks man nēsāt muļķa cepuri,
līdz mana galva pārvērtīsies par konusu.
Tas ir nākotnē. Ko tu piedzīvo tieši tagad?
Nu,
tieši tagad
ir saulains.
Cilvēki smaida.
Mani mati smaržo pēc kliņģeriem.
Vai tas nav labāk, nekā raizēties par to, kas notiks?
Iesim tālāk, labi?
Jā, jā. Iesim.
ŠVEICES SUVENĪRI
Paskat, kas par krāmiem!
Šo varētu nēsāt tikai kāds pilnīgs nejēga.
Tā, paskatīsimies, vai esat bijuši vērīgi.
Es vienmēr esmu vērīga.
Hotornas jaunkundz, vai būsiet tik laipna un panesīsiet manas vērtīgās lietas?
Vai kāds var nosaukt kādu no šī paviljona dizaineriem?
Varbūt Velšas jaunkundze?
Cauri. Ar mums ir cauri.
Es gaidu, Velšas jaunkundz.
Čārlzs Eimss, H. kungs.
Pareizi. Teicami, Velšas jaunkundz. Labi, ka vismaz kāds ir pilnībā klātesošs.
Nezināju, ka māki atdarināt Harietu.
Arī es nezināju.
Šķiet, mana balss kļūst augstāka, kad esmu nobijies.
Apsardze ir tur tālāk.
Kas tas?
Kā, redzot šo, vari nebūt sajūsmā par nākotni?
Tālruņi ar attēlu?
Tiešām domā, ka cilvēki sarunas laikā gribēs skatīties uz sarunbiedru?
Protams!
Es gribētu redzēt, kā Džeinija smejas,
nevis tikai dzirdēt viņas urkšķēšanu.
Nu, tev radās kādas idejas?
Nē.
Šī ir futūristiski nākotnīgākā vieta pasaulē.
Kas tur tik grūts?
Īstam rakstniekam idejas nevar būt par ko pagadās.
Ir jāatrod tas, ko citi neredz.
Jā.
Jāpalūkojas uz pasauli no pareizā skatpunkta, un to vari izdarīt tikai tu.
Reizēm izjūtu lielu spiedienu visu izdarīt pareizi.
Pierakstīt vārdus ir viegli. Tā ir kā runāšana uz papīra.
Ja tev tas liekas tik viegli,
varbūt tu varētu uzrakstīt, kas tev nākotnē šķiet aizraujošs,
un es fotografēšu izstādi?
Kurš radīs labāko mākslu, tas uzvarēs.
Labi. Lai notiek!
- Uzmanīgi ar to! - Uzmanīgi ar to!
Vai drīkstu nofotografēt tevi?
Portrets? Tas ir tik prozaiski.
Harieta!
Pirksts paslīdēja.
Laiks cauri. Atzīsti sakāvi!
Tās ir ļoti dzīvīgas. Nav slikti amatierei.
Paldies. Tava kārta, gudriniek.
"Nākotne ir atkritumi"?
Tas ir viss, ko tu no šejienes izlobīji?
Padomā, Harieta!
Lai kas arī nākotnē notiktu, vienmēr būs atkritumi.
Tas nozīmē, ka vienmēr būs sētnieki, lai visu sakoptu.
Pag! Tātad tu saki...
Nākotne noteikti ir sētnieki.
Nekā nebija. Nākotne noteikti ir atkritumi.
- Sētnieki. - Atkritumi.
Kāpēc nevar būt abi?
Nākotne ir atkritumi un sētnieki?
Man patīk. Tā ir patiesība.
Nākotne ir atkritumi un sētnieki! Nākotne ir atkritumi un sētnieki!
Dzirdējāt? Nākotne ir atkritumi un sētnieki!
- Cik pulkstenis? - Puspieci.
Es nepaspēšu. Vai esam tuvu apsardzes postenim?
Tas ir netālu, bet kāpēc saukt apsargus, ja tavu klasi varam atrast paši?
Tikai kaut kur jāpakāpjas.
Vai tavs tētis neteica, ka augstāks par Kodak paviljonu ir tikai...
Panorāmas rats!
Skrienam, Čak! Kurš pirmais!
Skat! Tas nav tavs skolotājs?
Ei!
Ei, skriet nedrīkst!
Jā, skriet nedrīkst!
Mēs viņiem parādījām.
Pilnīgi noteikti.
Tev viss labi?
Viss kārtībā. Tikai mazliet aizelsos. Vai varam apsēsties?
Es zinu piemērotu vietu.
Patīkamu braucienu!
Vai jūties labāk?
Es teicu - viss kārtībā.
Nu labi.
Ja nav labi, arī tad viss ir labi.
Labāk meklēsim tavu klasi.
Vai mums nevajadzētu darīt to?
Vajadzētu, bet...
Beidz par mani uztraukties! Neciešu, ka par mani uztraucas.
Man viss kārtībā!
Es zināju to "man viss kārtībā".
Patiesībā tas nozīmē "man it nekas nav kārtībā".
Es gribēju Čakam palīdzēt,
bet, tāpat kā ar sacerējumu, nespēju atrast vārdus.
Tur ir mana klase.
Ja nenokļūšu tur pirms vārdu saukšanas, man būs beigas.
Nē, tas nevar būt. Man jātiek laukā no atrakcijas.
Es pat neesmu sākusi pildīt uzdevumu!
Šķiet, tu uztraucies.
Tu nepazīsti Horācija kungu. Viņš piezvanīs maniem vecākiem.
Varbūt piezvanīs.
Varbūt dabūsi brāzienu vai sliktu atzīmi, vai tevi aizsūtīs uz militāro skolu.
Bet uztraukšanās neko nepadara labāku.
Uztraukšanās tikai sāp. Tici man. Es zinu.
Kā?
Jo...
Jo reizēm es uztraucos par to, kas mani gaida nākotnē.
Man likās - tu teici, ka nemaz netici nākotnei.
Neliec man to teikt! Tas izklausās tik dramatiski, bet...
Man ir slima sirds.
Tāpēc reizēm es uztraucos par nākotni.
Varu būt drošs tikai par to, kas notiek šobrīd.
Un šis... šis mani iedvesmo.
Tad tāpēc Čaka vecāki tā raizējās,
tāpēc viņš bija tik aizelsies un...
un tāpēc viņš šķita tik vientuļš.
Tikai viņš un fotoaparāts. Viņš baidījās, ka viņam būs sāpīgi.
Nespēju noticēt, ka šī diena ir galā.
Vai viņš raud?
Klātesošo saraksts.
Kurš palīdzēs nolasīt vārdus, kamēr visus atzīmēju?
Domāju, ka vārdus varētu lasīt Sports, Horācija kungs.
Visus vārdus.
Es nevaru būt Harieta un saukt vārdus.
Runā lēni, Sport!
Runā lēnāk, nekā jebkad esi runājis.
Zini, šajā atrakcijā es nebiju bijis.
No augšas izstāde neizskatās nemaz tik slikti. Laikam.
Tev tikai vajadzēja paskatīties uz to citādi.
Vismaz tā man ir teikuši.
Tas ir labs padoms.
Man žēl, ka neatradām tavu klasi laikā.
Nu, es nezinu, kas būs nākotnē, bet tu man iemācīji, ka nav jāraizējas.
Tāpēc vairs nekādu uztraukumu.
Laiks dzīvot tagadnē!
Ar tevi.
Labi, Tompsone?
Šeit.
Ir šeit. Vai ir Tanaka?
Šeit.
Voldens?
Pasteidzies, Sport! Autobuss ir gandrīz klāt.
Kas noticis, Sport? Nākamais vārds ir Velša, tātad Harieta M.
Oho! Smadzenes salst.
Vienkārši pasaki!
Velša Harieta.
- Ir panorāmas ratā? - Viņa ir kur?
Horācija kungs, es negribu runāt Harietas vārdā.
Bet tu runāji Harietas vārdā.
Bet viņa man teica, ka nav apskatījusi visu izstādi,
un mēs ar Džeiniju arī ne.
Es uzmanīgi klausos.
Ņemot vērā, ka neesam braukuši ar pasaulē augstāko panorāmas ratu,
kā varam teikt, ka esam apskatījuši Pasaules izstādi, ja neesam bijuši tur?
Klase, uz panorāmas ratu!
Kā tad ar autobusu?
Laba doma, Hotornas jaunkundz.
Lūdzu, aiznesiet manas lietas uz autobusu. Tūlīt būsim atpakaļ.
Pagaidiet! Es arī nāku.
Oho! Kabīne tiešām sašūpojas.
Harieta, vai tā ir tava klase?
Nespēju skatīties.
Vai viņi kāpj autobusā? Vai brauc prom?
Ne gluži.
Lieliska doma, Harieta. Kaut es pats to būtu iedomājies!
Paldies. Laikam.
Sveiki, draugi! Es nezinu, kā, bet jūs man izglābāt dzīvību.
Atmaksā man beļģu vafelēs!
Tu draugiem ļoti rūpi.
Es tev teicu, ka esmu lieliska.
Bet arī tu esi lielisks, Čak.
Harieta, vai drīkstu tevi nofotografēt?
Tev tiešām viss ir kārtībā? Tu vēlies nofotografēt cilvēku?
Gribu uzņemt īsta cilvēka fotogrāfiju.
Es tai došu nosaukumu "Harieta, rakstniece".
Tev tikai jāpalūdz.
Beidzot es zināju, ko rakstīt sacerējumā.
Kas man nākotnē šķiet visaizraujošākais? Tāds bija jautājums.
Bet, pavadot dienu izstādē, es atklāju kaut ko vēl aizraujošāku,
un šo mazo dārgumu sauc tagadne.
Nākotne sola tik daudz iespēju,
bet tajā ir arī tik daudz nezināmā.
Un neziņa rada bailes.
Ja nu mani sapņi nepiepildās? Ja nu notiek kas slikts?
Ja nu es būšu viena?
Bet, ja es dzīvoju tagadnē, šajā brīdī,
es varu apstāties un satikt draugu, kas liek man kļūt labākai.
"Domāt citādi. Radīt kaut ko patiesu.
Kādu, kurš maina to, kā es skatos uz pasauli.
Jo nākotne ir nezināmais līdz brīdim, kad vairs nav.
Un, ja mēs negaidām, ka to veidos kāds cits,
mēs paši varam to padarīt labāku.
Kopā."
PILNĪGI SLEPENI
Tulkojusi Aija Apse