Svetovna razstava 1964.
Predstavljajte si semenj, ga dajte v raketo
in ga izstrelite v prihodnost, pa boste dobili sliko.
To so tiste ekskurzije, ki nočeš, da se končajo.
Dobrodošli v Futurami II, ki je vaš potni list v jutrišnji svet.
- Prima. - Noro.
Podvodni vlaki bodo povezali celine in trgovino.
- Rada bi živela pod vodo. - Da greš po pošto, moraš zadržati dah.
To počnem že zdaj, nabiralnik je ob smetnjaku.
Glejta drobne ljudi prihodnosti. Živjo, drobni ljudje prihodnosti.
- Ne nagibaj se iz vlakca. - Grozen velikan!
Tecite drobni ljudje! Mesto napada velikanka težakinja.
G. Horatio, Harriet in Janie motita.
Otroci, ne motite prihodnosti. Uničili boste zadnjo veličastno vožnjo.
Noro, kakšne stvari smo videli danes.
Robotske služabnice, električne avtomobile, satelite.
Kaj vse bi kot vohunka videla iz vesolja!
Škoda, da ne moremo pokusiti hrane iz prihodnost. Kaj je belgijski vafelj?
Po mojem je vafelj in je, dobro poslušaj, iz Belgije.
Otroci, izkoristite ta čas in zapišite še zadnje misli za svojo nalogo.
Kaj iz prihodnosti vas je najbolj pritegnilo glede na to, kaj ste videli?
Kaj me je najbolj pritegnilo? Vse.
Imate pet minut časa. Uspešno pisanje.
Kaj me je najbolj pritegnilo? Vesoljske ladje, električna zobna ščetka?
Ne morem se odločiti. Zberi se!
To, kar me pri prihodnosti najbolj pritegne, je...
Nisem mogla verjeti. Prvič v življenju sem jaz,
Harriet M. Welsch, bodoča pisateljica, imela pisateljsko krizo.
Hočem biti, hočeš biti,
hočemo biti...
Bom, kar bom hotela biti,
samostojna bom.
Ne, ne bom se ostrigla.
Oblekla bom,
kar bom hotela, komaj čakam, da bom taka, kot sem.
Jaz nočem, ti nočeš,
nihče noče, da mu ukazujejo.
"JUTRIŠNJI SVET"
PO DELU LOUISE FITZHUGH
Da bi izbrala najboljšo temo za predstavitev v razredu,
sem morala stvari pogledati iz drugega kota.
Lepo. A zakaj bi se ustavila?
No, prihodnost, pokaži, kaj zmoreš.
Ne skrbite, dovoljenje imam.
Tu zavijem. Se vidimo.
Paradižnikov sendvič iz prihodnosti.
Slastno.
Robotka Grča, kaj iz prihodnosti te najbolj privlači?
Programirana sem, da na tako vprašanje ne odgovorim,
saj dobra vohunka to ugotovi sama.
Ne potrebujem več zamisli, samo eno dobro.
Vsi so pisali, kot da ni nič posebnega.
Celo Mezinček Ogrc.
G. Horatio. Prej sem končala. Če komu ne gre,
mu lahko pomagam.
Spelji se, Marion.
Kako bom pisateljica prihodnosti, če ne znam pisati o prihodnosti
na kraju, ki je utelešena prihodnost.
Čas je potekel. Pred vrnitvijo imamo še nekaj časa.
Kdo bi rad pokusil belgijski vafelj? Super se sliši.
To!
- Si dobro, Harriet? - Ja.
Si me fotografiral?
Gremo, Harriet. Vaflji prihodnosti čakajo.
Sta videla? Kakšen vsiljivec!
Ja. Le kdo bi brez dovoljenja vohunil za nekom?
Res je. Sledila mu bom in izvedela.
Če učitelj ugotovi, da si šla, bodo tvoja prihodnost popoldnevi v šoli.
Popolnoma prav imaš, Sport. Zato me krijta.
Stara Grča je rekla: "Če te zgodba potegne, ji slediš."
Oprostite.
Pa sem te!
- Kaj ti je? - Zakaj si me fotografiral brez dovoljenja?
Nisem fotografiral tebe.
Fotografiral si moj zmečkani papirček?
Ti vidiš papir, jaz resnico.
Smeti, razpoke, kar ljudje spregledajo, to je umetnost. Fotograf sem.
- Ne bi razumela, samo otrok si. - Otrok? Koliko si pa ti star? 14?
Grem. Razstavo moram prenašati, tebe pa ne bom.
Zakaj si tu, če ti gre tako na živce?
Starši delajo v Kodakovem paviljonu. Osupljajo naivneže,
jaz pa iščem resničnost v tem zlaganem kraju.
Kaj je zlaganega v upanju na lepšo prihodnost?
- Ne verjamem v prihodnost. - Jaz pa ne v nevljudnost.
- Uživaj na razstavi, otrok. - Bom.
Ko bom napisala nagrajeni spis o čudoviti prihodnosti,
bodo vanjo verjeli tudi taki kot ti.
Bil je kot križanec med človekom in zidom.
Janie! Sport!
Marion! Kje ste?
Na klopi stojim. Prijavite me.
Nisem vedela, kaj naj.
Nisem vedela, o čem naj pišem, pa še izgubila sem se.
Stojnica z vaflji!
Kako gre smetarsko fotografiranje?
Nisem mislila, da si ti smetar.
Kaj bi rada?
Z razredom sem bila, napisati moram spis, pa ne vem, o čem pisati.
Potem sem srečala tebe in pomislila: "Ne bo vohunil za mano!" In se izgubila.
Mi pomagaš najti razred?
- Ne. - So ti že rekli, da nisi preveč prijazen?
- Moji ti lahko pomagajo. Vprašajva jih. - Prav. Super.
- Harriet sem. - Chuck mi je ime.
Okusil sem prihodnost, Janie.
Iz Belgije je in je vafelj.
In bo spremenil svet.
Zberi se. Harriet morava najti.
Zberi se. Najti jo morava.
Na stojnici sem pustila vafelj in nanj s smetano napisala Harriet.
Pod njim je prtiček s sporočilom: "Dobimo se..."
Je to moje sporočilo?
Kako naju bo Harriet našla?
Zgoraj morda prepoznate najslavnejšega klovna na svetu.
Ne kujaj se, klovn, rajši se nasmej. Si na največji fotografiji doslej.
Višje na razstavi je le še panoramsko kolo.
Chuck.
Živjo, srček.
- Nisva te pričakovala pred večerjo. - In gotovo ne s prijateljico. Krasno.
Sem Harriet M. Welsch in sem super. Hvala.
- Izgubila se je. Ji lahko pomagata? - Ojej.
Sredi ogleda sva.
Ne skrbi, mlada dama, Chuck pozna kraj bolje od naju.
Chuck, pelji jo k varnostnikom.
- Prav. - V dobrih rokah si.
Adijo, srček.
Ne naprezaj se. Saj veš, ne pretiravaj.
Oče, nehaj. Vem, kaj delam.
Pridi. Na drugi strani razstave je.
Mogoče bo zadnji pogled spodbudil možgančke k mozganju.
Res si čudakinja. Mogoče je še upanje zate.
Drži se me, mogoče se česa naučiš.
Prva lekcija. Kaj misliš, o čem je razstava?
- O svetovnem miru? - Narobe!
Razstava je za tepce, ki bi radi zaslužili.
LIMONADA PRIHODNOSTI
Vsak paviljon ti hoče prodati kramo.
To je zelo globoko, resno.
Zapiši si.
Če bi to napisala, bi dobila enko.
In lahko pozabim, da bom kdaj pisateljica.
Tega ne veš. Ti pametnjakoviči ne vedo, ali se bo kaj od tega uresničilo.
Ti pa veš?
Vem, da če živiš v trenutku, ti ni treba skrbeti za prihodnost. Kaj čutiš?
Pogubo! Če ne bom dobila ideje za spis,
mi bo učitelj nadel oslovsko kapo, dokler ne bom imela stožčaste glave.
To je prihodnost. Kaj čutiš zdaj?
No, ta trenutek?
Sončno je. Ljudje se smejijo.
Lasje mi dišijo po prestah.
Ni to bolje kot skrb o tem, kaj bo?
- Greva, prav? - Ja, saj bova šla.
ŠVICARSKI SPOMINKI
Glej vso to kramo. Kateri tepec bi to nosil?
Poglejmo, ali ste bili pozorni.
Vedno sem pozorna.
Bi bila tako dobra in nesla moje dragocene stvari?
Mi lahko kdo pove ime enega od oblikovalcev razstave?
Gdč. Welsch?
Z nami je konec!
Čakam, gdč. Welsch.
Charles Eames.
Bravo, gdč. Welsch. Veseli me, da je nekdo v celoti prisoten.
- Nisem vedela, da znaš oponašati Harriet. - Jaz tudi ne.
Očitno dobim visok glas, ko me je strah.
- Varnostniki so tam gori. - Kaj je to?
Kako te lahko ob pogledu na to prihodnost ne gane?
Telefoni s sliko?
Misliš, da se bodo ljudje hoteli gledati med pogovorom?
Seveda! Raje bi gledala Janie, kako se smeje mojim šalam,
kot jo samo poslušala prhati po telefonu.
- Imaš že kakšno idejo? - Ne.
To je najprihodnejši svet prihodnosti. Je res tako težko izbrati?
Pravi pisatelj ne more pisati o čemerkoli. Najti moraš reči, ki jih drugi ne vidijo.
Ja. Svet moraš ujeti iz pravega kota. To lahko narediš samo ti.
Včasih čutim velik pritisk, da moram narediti prav.
Pisati je lahko. To je le zapisan govor.
Če se ti zdi tako preprosto, pa ti napiši, kaj te privlači o prihodnosti,
jaz pa bom fotografirala razstavo. Boljši zmaga.
Prav, velja.
Previdno s tem.
- Te lahko fotografiram? - Portret? Kakšen dolgčas!
- Harriet. - Prst mi je zdrsnil.
- Konec. Glej in se zjokaj. -Živahne so. Ni slabo za amaterko.
Hvala. Ti si na vrsti, važič.
"Prihodnost so smeti?"
- To je vse, kar ti da razstava? - Pomisli,
ne glede na to, kakšna bo prihodnost, vedno bodo smeti.
To pomeni, da bodo vedno smetarji.
-Čakaj. Hočeš reči... - Prihodnost so smetarji.
Ne, prihodnost so smeti.
- Smetarji. - Smeti.
Zakaj ne bi bilo oboje?
Prihodnost so smeti in smetarji? Všeč mi je. To je resnica.
Prihodnost so smeti in smetarji!
Ste slišali? Prihodnost so smeti in smetarji!
- Koliko je ura? - Pol petih.
Ne bo mi uspelo. Sva blizu varnostnikov?
Naprej so, ampak tvoje sošolce lahko poiščeva tudi sama.
Le više morava.
Tvoj oče je rekel, da je od Kodakovega paviljona višje le...
- Panoramsko kolo! - Kdo bo prej!
Ni tisto tvoj učitelj?
- Brez tekanja! - Ja, ne tečemo!
- Pa sva jima posvetila! - Res je.
Si dobro?
Ja. Samo zadihan sem. Lahko sedeva?
Vem, kam.
Uživajta.
Se bolje počutiš?
- Saj sem rekel, da sem dobro. - Prav.
- Tudi če nisi dobro, je dobro. - Raje iščiva tvoj razred.
- Nisva zato tu? - Ja, ampak...
Nehaj s tem. Sovražim, ko ljudi skrbi zame. Dobro sem!
Vedela sem, kaj pomeni tak "Dobro sem". Pomeni, da ni dobro.
Chucku sem hotela pomagati, pa tako kot pri spisu nisem našla besed.
Moj razred.
Do preverjanja prisotnosti moram priti tja.
Ne, saj ni res! Dol moram!
- Spisa sploh še nisem začela pisati. - Zaskrbljena si.
Ne poznaš Horatia. Moje starše bo poklical.
Mogoče. Mogoče boš imela težave ali te bodo poslali na vojaško šolo.
Ampak če boš živčna, ne bo nič bolje. Skrb samo škodi, verjemi. Vem.
- Kako to? - Ker...
Včasih me skrbi, kaj mi bo prinesla prihodnost.
Nisi rekel, da ne verjameš v prihodnost?
Ne sili me, da povem. Tako dramatično zveni.
Srčno motnjo imam. Zato me včasih skrbi zaradi prihodnosti.
Zaupam lahko le temu, kar se dogaja zdaj.
To me navdihuje.
Zato je Chuckove starše skrbelo.
Zato je bil brez sape.
Zato je bil videti osamljen.
Sam s fotoaparatom. Skrbelo ga je zdravje.
Ne morem verjeti, da je konec.
A joka?
Preverjanje prisotnosti. Kdo bo bral imena, medtem ko bom preverjal?
Naj imena bere Sport, g. Horatio.
Vsa imena.
Ne morem biti Harriet in brati imen.
Počasi govori, Sport. Počasneje, kot si kdaj v življenju.
Nisem še bil na panoramskem kolesu. Od tod razstava ni videti tako slaba.
Samo iz drugega kota si jo moral videti.
- Tako so mi rekli. - Dober nasvet.
Škoda, da nisva prej našla tvojega razreda.
Ne vem, kaj bo, ampak naučil si me, da to ni nič hudega.
Ne bo me več skrbelo.
Čas je, da živim za trenutek. S tabo.
- Prav. Thompson? - Tukaj.
- Potem je... Tanaka? - Tukaj.
Walden?
Pohiti, Sport. Avtobus bo kmalu tu.
Kaj je, Sport? Naslednje ime je Welsch, Harriet M.
Možgani so mi zmrznili.
Reci že.
Welsch, Harriet.
- Je na panoramskem kolesu? - Kaj?
- Ne morem govoriti v Harrietinem imenu... - Pa si govoril.
Rekla je, da si še ni ogledala vsega.
- Midva z Janie tudi ne. - Poslušam.
Nismo šli na največje panoramsko kolo na svetu,
kako naj lahko potem trdimo, da smo bili na svetovni razstavi?
Učenci, na panoramsko kolo!
- Pa avtobus? - Pametno, gdč. Hawthorne.
Nesi moje dragocene stvari na avtobus. Takoj se vrnemo.
Čakajte, tudi jaz grem.
Ta reč se res guga.
Harriet, je to tvoj razred?
Ne smem gledati. Grejo na avtobus? So se odpeljali?
Niti ne.
Pametno, Harriet. Škoda, da se jaz nisem tega spomnil.
Hvala. Recimo.
Živjo! Ne vem, kaj sta naredila, ampak rešila sta me.
Oddolži se mi z belgijskimi vaflji.
- Prijatelja te imata rada. - Saj se ti rekla, da sem super.
- Tudi ti si super, Chuck. - Te lahko fotografiram?
Si res v redu? Človeka hočeš fotografirati?
Rad bi fotografiral pravega človeka. Imenoval jo bom "Harriet, pisateljica".
Samo reči bi moral.
Končno sem vedela, o čem bom pisala.
Kaj me najbolj privlači pri prihodnosti?
Po dnevu na razstavi sem odkrila nekaj še boljšega.
Nekaj, čemur pravimo sedanjost.
Pri prihodnosti je toliko možnosti.
Je pa tudi veliko neznanega.
Ljudje pa se bojimo neznanega.
Kaj, če se moje sanje ne uresničijo? Če se zgodi kaj groznega?
Kaj, če bom sama?
Ampak če živiš v trenutku,
lahko spoznaš prijatelja, ki te izzove, da si še boljši.
Da misliš drugače, da ustvariš nekaj pristnega.
Nekoga, ki spremeni tvoj pogled na vse skupaj.
Kajti prihodnost je ugibanje, dokler ne pride.
In ker niste čakali, da jo ustvari kdo drug, jo lahko naredite boljšo.
Skupaj.
STROGO ZAUPNO
Prevedla Lorena Dobrila