В амулети на удачу...
Чотирилиста конюшина!
...я ніколи не вірила.
Давай, Ендрюс! Лізь на канат або відійди!
Як вам кроляча лапка на удачу?
Цікаво, як вона може приносити удачу після того, що сталося з кролем.
Або курячі кістки?
От скільки разів ви щосили намагались
відламати більше половини?
І що, бажання хоч раз здійснилося?
А що як одного чарівного дня
ви знайшли б щасливу монетку, яка приносила б удачу?
Що б ви тоді робили?
Якби ви зайшли так далеко, як я,
що як удача стала б прокляттям?
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я стану ким хочу
Бо я самостійна
Ні, я не стригтимуся
І носитиму, що хочу
Люблю бути собою
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
«ЩАСЛИВА МОНЕТКА»
ШПИГУНКА ГАРРІЄТ
ЗА КНИГОЮ ЛУЇЗИ ФІЦГ’Ю
Усе почалося у звичайну суботу вдома у Спорта.
Це рідкісна сталева монета.
ОДИН ЦЕНТ
Такі робили в 1943 й 1944 роках.
Знайшов на 88-ій вулиці.
Лише раз скористався.
Потер її,
й того ж дня переміг у грі, в останню мить влучивши у кільце!
Спорте, а може, ти влучив,
бо тренувався майже п’ятдесят мільйонів разів?
Знаю, ти в таке не віриш,
але ця монета приносить удачу.
Вибачай, Спорте. Але я згодна з Ол Ґоллі:
«Треба покладатися на власні сили, а не на удачу».
Якби Лінкольн заговорив, то сказав би...
Купи вже щось на мене, малий!
Не слухайте її.
Одинадцята! Зараз почнеться «Ґарі й Ґун».
Це був наш суботній ритуал.
Ми слухали по радіо коміків Ґарі й Ґуна!
Привіт, Нью-Йорк. Скучили за нами?
Так!
Вибачте, що заважаю, діти.
Приніс вам попоїсти.
Дякую, тату.
М-р Рок – письменник.
Рік тому він пішов з «New York Times», щоб написати перший роман.
З того, що я помітила, писати роман означає
лежати головою на друкарській машинці й багато зітхати.
Спорт каже, що у нього була творча криза,
але тепер це позаду.
Слухайте свою передачу.
А я повернусь до роботи. Я в ударі.
Пишаюся тобою, тату.
Дякую, синку.
Ґуне, маєш якусь приголомшливу новину для наших вірних слухачів?
Я відрощую вуса.
Ґун.
Маленькі, але гарні. Думаю дати їм ім’я.
Давай, Ґуне.
А я поки що розповім слухачам
про неймовірну космічну іграшку, яку ми подаруємо комусь з них.
Вона кругла, чорна й може долетіти аж до місяця.
Не може бути.
Ви сказали «суперм’яч»?
Тоді ви, мабуть, знаєте, чим він такий особливий.
Його зробили в NASA з пресованої космічної гуми
зі спеціальними полімерами, й це вам не звичайний м’яч.
Це м’яч майбутнього, й він буде ваш,
якщо переможете у квесті «Підскоком по Нью-Йорку».
Квест почнеться сьогодні в парку Карла Шурца.
Знову цей звук.
Ти знаєш, що це значить.
Так Джені радіє.
На цей ультразвук збігаються собаки з усієї округи.
ҐАРІ Й ҐУН
Привіт, Пінкі. «Фіолетові шкарпетки».
А нащо вам джампери?
За правилами учасникам квесту
заборонено користуватись таксі й іншими видами транспорту.
Але нічого не сказано...
Про джампери!
Взули вас!
Суперм’яч буде наш.
У нас є спритність, розум і Спортова щаслива монетка.
Не будемо втрачати голову. Не хочу витратити всю удачу.
У щасливих монет удача не кінчається.
Не хочу ризикувати.
Я записуватиму, скільки разів нею скористався й скільки удачі витратив.
Байдуже перемога.
Мені б записати все, що Джені зі Спортом кажуть про щасливу монетку.
Це куди смішніше за жарти Ґарі й Ґуна.
Так і знала, що це ти, Гаррієт.
Пишеш, що суперм’яч ніколи не буде твій,
бо ти ніколи мене не перемагала?
І тут мені стало не байдуже. Я захотіла не суперм’яча,
а здолати Маріон
і стерти з її обличчя ту єхидну посмішку.
Вітаю на «Підскоком по Нью-Йорку».
Ви поскачете по Мангеттену, як той суперм’яч,
розгадуючи підказки про наступну локацію.
Ґуне.
Назву вуса Рональдом. Скорочено Рон.
Добре, Ґуне. І Роне.
Правила такі:
на кожній локації вам ставитимуть штамп,
а ви повинні розгадати загадку й знайти наступне місце.
Суперм’яч отримає команда, яка перша збере всі штампи!
Він такий красивий.
Ну що, готові?
-Так! -Починаймо вже!
Ось перша підказка:
«Прямуйте до каменя,
що між 31 і 29».
Усім удачі! Ми з Роном чекаємо вас на фініші!
Те, що між 31 і 29, – це тридцять.
Камінь, тридцять.
Чи тридцятий камінь.
Або ж Рокфеллерський центр, 30. Біжімо.
ТЕЛЕСТУДІЯ
Рокфеллерський центр.
Ми вгадали.
Поздоровляю!
Ми перші?
-Ви... -Ура!
...не перші.
Одна команда вас випередила.
Ось наступна підказка.
«Може, це безглуздо, але факти безперечні.
Прямуйте до будівлі, в якій усі кути гострі».
Ну як кути можуть бути «гості»?
Не «гості», а гострі, тобто менше 90 градусів.
Як у хмарочоса-праски.
Це ж і є суцільний гострий кут! Гайда!
Спішіть. Ми вас випереджаємо!
Не надовго.
Нам ніхто не завадить.
Агов, водію.
Крім них.
Побачимось на фініші.
Треба розказати Ґарі з Ґуном, що Маріон махлює з машиною.
Вона все одно викрутиться.
Найкраща помста – по-чесному її перемогти.
Яка нова підказка?
«Утомившись скакати, суперм’яч захотів пепероні
й поскакав у місце, що є антонімом фальшивки».
Що скажете?
Спорте, діставай щасливу монетку.
Джені, застосуємо логіку.
Авжеж.
Спорте, активуй щасливу монетку!
«Активуй монетку»? Я маю це побачити.
Монетко, заклинаю тебе. Активуйся.
Ну привіт.
Так!
Ласкаво прошу на борт, дітки.
Пора тридцятиметровому Аврааму Лінкольну
показати Маріон, що обманщикам ніколи не щастить.
Після перебування на руці 30-метрового Лінкольна
це було таке розчарування.
Щоразу, коли її активую, роблю отак.
Як це «щоразу»? Ти ж казав, що користувався нею тільки раз.
Хіба?
Підказка. Піца. Суперм’яч захотів пепероні.
Лишилося вгадати, що є антонімом фальшивки.
Щось справжнє. Не фальшиве. Автентичне.
Знаю. Це знаменита піцерія «У автентичного Джея».
Досі не віриш, що монетка приносить удачу?
Я ще не готова була здатися,
але те, що я побачила далі, мене здивувало.
Можете ремонтувати швидше?
ПІЦЕРІЯ «У ДЖЕЯ»
Вітаю «У автентичного Джея».
Ви учасники квесту?
Давайте поставлю штамп.
У мене для вас хороша й погана новина.
Хороша: ви були перші.
Погана: підказка має бути в шматку піци,
але ви прийшли так швидко, що її випікати ще дві хвилини.
Твоя монетка не така вже й щаслива.
Діти! Вам щастить!
Я забув, що відклав шматочок на обід.
Він ваш, але я трохи переборщив
з помідорами.
А ще там майонез.
Ням-ням!
Визнаю: нам таки щастило.
Чарівний голуб з піцою, спущене колесо в машини Маріон
і шмат піци з помідорами й майонезом.
«Випийте чаю в центрі міста й дізнайтеся своє майбутнє».
Чай? Центр міста? Може, мова про Чайнатаун?
Тато купує там чай.
А як чай пов’язаний з майбутнім?
Ворожки!
Ол Ґоллі водила мене на Мотт-стріт.
Там продають чай і передбачають майбутнє.
Секундочку.
Запишу, скільки разів я використав монетку.
Не може бути так багато.
Ховайтесь!
Вони нас наздоганяють!
Ти ж була за спритність, а не за удачу.
Менше слів, більше тертя монети.
Думаєш, удача скінчилися?
Піч зламалася?
-Так. -Так.
Ух ти.
Важкувато стрибати на джампері.
Це не наша вина.
Але ми не здамося! Нізащо.
Взули вас!
-Ти неправильно стрибаєш. -Ні, стій!
Ходімо вже.
«Він заліз туди, куди не слід було. Залізьте на хвіст бідного Кінг-Конга»?
Емпайр-Стейт-Білдінг.
«Життя – лиш сон».
Це з пісні «Греби, греби».
Човни в Центрального парку!
«У цьому лігві жив президент Ведмедик Тедді».
Нам про це розповідали.
Ведмедиків так назвали на честь Рузвельта.
Він жив на двадцятій вулиці.
Так!
Лишилась одна підказка.
«Суперм’яч у шестирічної дівчинки»...
О ні.
О, гляньте. Це ж обманщиці.
Ти це не доведеш.
А нам і не доведеться.
Бо ми переможемо.
У нас є щаслива монетка. Тремо її – і отримуємо бажане.
Я не вірю в удачу, Гаррієт. Я вірю у власні сили.
І в машину з водієм.
Ходімо.
Я тебе переможу, Маріон Готорн!
Три монету, Спорте.
Знайдемо останню підказку й закінчимо гру.
-Ні. -Що?
Ми часто нею користувалися. Удача скінчиться.
Не скінчиться.
Я бачила твій записник. Ти постійно нею користуєшся.
Це не твоє діло.
Моє, коли йдеться про те, щоб перемогти Маріон.
І про суперм’яч!
Якщо кинути його щосили,
він може й до місяця долетіти. До місяця!
Мені жаль.
Я зайшла надто далеко, щоб здатися.
Гей! Віддай!
Вона моя!
-Вона мені потрібна! -Віддай!
Мені теж.
Що я знайшла.
Знайдеш монетку – підбери, й буде тобі удача на цілий день.
Ще побачимось, невдахи.
Цього разу ти сама себе перевершила, Гаррієт.
Що як Маріон виграє й використає всю удачу?
Не використає. Вона ж сказала, що не вірить в удачу.
Ага. Ти теж так спочатку казала.
Це не тільки моя вина.
Якби Спорт не поскупився на монету,
ми б її не впустили, й Маріон її не вкрала б.
Я не скупився, Гаррієт.
Я хотів залишити трохи удачі для тата.
Він не може писати, й це його гнітить.
Але все змінилося, коли я знайшов щасливу монетку.
Тепер він постійно пише.
Надіюся, він закінчить книгу без монетки.
Ох, Спорте. Співчуваю. Я не знала.
Коли йдеться про мене й Маріон, завжди так.
Ти стаєш сама не своя.
Та все, мабуть, буде добре.
Тато майже закінчив книгу,
а ми ще можемо перемогти.
Як каже Ол Ґоллі: «Кому потрібна удача, якщо є власні сили?»
План був спокусливий.
Ми були на одну підказку від того, щоб довести Маріон, що я не невдаха.
Ні. Щаслива монетка опинилась у Маріон через мене. Я її і поверну.
А якщо залишилося єдине бажання, й вона його використає?
Я зараз прийду.
Думайте, думайте. Не можна, щоб Гаррієт перемогла.
У мене нічого.
Не вірю, що це кажу,
та якщо монетка їм допомогла, то треба її лише потерти.
-Опусти палець, Маріон. -Що?
Прошу тебе.
Добре. Я хочу домовитися.
Віддаси мені монетку – ми вийдемо зі змагання.
Як неочікувано.
Центр міста Усе буде добре, коли...
А ви молодці!
Спочатку було незручно, але зрештою...
Ми придумали, як узгодити рухи, співаючи пісню.
Будьте на врученні призу.
Їдьте в центр міста
Усе буде добре Коли ви в центрі міста
Навіть не сумнівайтесь У центрі міста
Якщо я програю тим нікчемам, доведеться переїхати в інше місто.
Можемо розгадати загадку разом.
Колись ми були хорошою командою.
Залазь.
-Посуньтесь трохи. -Гей!
Серйозно?
Отак.
«Суперм’яч у шестирічної дівчинки, яка сама себе смішить».
У шестирічної дівчинки?
Може, це з якоїсь книжки чи фільму?
У шість років
ми таки смішили самі себе.
Пам’ятаєте, ми, як Елоїза,
натискали всі кнопки в ліфті?
Ми були такі неслухняні.
Елоїза!
Це воно. Елоїза жила в готелі «Плаза».
Так.
Угода є угода.
Ти ж не віриш, що вона щаслива?
Не знаю. Мабуть, ні, але вона належить тому, хто в це вірить.
Ми поспішаємо. Нам ще треба перемогти в змаганні.
Ну добре. До зустрічі, Маріон.
Удачі... Тобто спритності!
З поверненням, Ейбе.
Дякую, Гаррієт. Від себе й тата.
Поздоровимо Маріон Готорн,
Бет Елен Гансен і Рейчел Геннессі.
Ви перемогли й отримуєте дуже особливий приз.
Співчуваю, Джені. Я не могла підвести Спорта.
Та все добре. Я б зробила так само.
А, може, й ні.
Не підходьте.
Не забувайте, цей м’яч особливий.
Хто скаже, чому?
Його зробили в NASA з пресованої космічної гуми
зі спеціальними полімерами, й це не звичайний м’яч.
Краще й не скажеш.
Ґуне, ти взагалі ніяк не скажеш!
Не слухай його, Роне.
Готова, Маріон?
Готова, Ґарі.
Ти готовий, Нью-Йорк?
-Так! -Так!
Три, два, один!
Зліт!
Може, долетить до місяця?
Невідомо, чи долетів м’яч до місяця.
Але по дорозі назад до планети Земля
цей новомодний м’яч майбутнього зробив те, що під силу й звичайному.
Невдача.
Треба перевірити, але, здається, трохи удачі таки лишилося.
А зарядити її можна?
«Зарядити». Хіба це допоможе?
Чотирилисник, куряча кістка, кроляча лапка чи монетка –
невже вони справді приносять удачу?
Не думаю.
Скоріше ми самі створюємо удачу вірою в себе й свої сили.
Думаю, Спорт з татом це зрештою зрозуміють.
А от Джені не потрібна була монетка, щоб отримати бажане.
Їй знадобився лише сміттяр, п’ять доларів і мрія.
Бережись, місяцю.
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
І я намагаюсь робити добро Там, де живу
Я гарно усміхаюся
І прагну казати правду
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
Я стану ким хочу
Бо я самостійна
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Ні, я не стригтимуся
І носитиму, що хочу
Люблю бути собою
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова