Olę Golę pažįstu visą savo gyvenimą,
todėl labai gerai žinau, kas jai patinka.
Pavyzdžiui,
Luiso Kerolio „Alisa veidrodžio karalystėje“.
„Atėjo metas, tarė jūrų vėplys, pakalbėt apie daugelį dalykų:
apie batus, laivus ir vašką antspaudams... Apie kopūstus ir karalius...
Ir kodėl jūra tokia karšta...“
„Ir ar kiaulės turi sparnus.“
Dar - duoti vardus debesims. Ji turi savo būdą.
Anas panašus į audros debesį.
O aš - savo.
O tas panašus į liūdną buivolę, vardu Monika.
Dar ji pamišusi dėl laikysenos.
Aukščiau galvą, pečius - atgal.
Kodėl tu mane kankini?
Gera laikysena leis tau žvelgti pasauliui tiesiai į akis.
Žinau ir tai, kas jai nepatinka.
Pirmas šiame sąraše - niūniavimas.
Jei jaučiatės toks laimingas, jog turite leisti garsus,
jums vertėtų kreiptis į gydytoją.
Žiūrėk, kolibris.
Niekas nebūna toks laimingas.
Todėl tądien, kai išgirdau Olę Golę niūniuojant,
supratau, kad kažkas nutiko.
Kažkas labai baisaus.
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Aš būsiu, kuo aš noriu būt
Mano autonomija
Ne, nesikirpsiu plaukų
Ir rengsiuosi kaip noriu
Man patinka būti savimi
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
„ĮSIMYLĖJUSI OLĖ GOLĖ“
PAGAL LUIZOS FITSJU KNYGĄ
Taigi, ji niūniavo.
- Aš irgi niūniuoju. - Smarkiau.
Olė Golė nekenčia niūniavimo kaip sraigė - druskos.
Gal ją pakeitė robotė iš slaptos vyriausybinės programos.
Ir dar štai ką padarė.
Kaip miela.
Visai ne miela. Tai...
Stipriau.
Ne, ne. Ne taip smarkiai.
Ką jūs čia darote?
Džimis Feltseris praėjusį sezoną paaugo aštuoniais centimetrais
ir užėmė mano vietą krepšinio komandoje.
Sportui reikia ūgtelėti.
Gali patempt rankas?
Galėtum padėti.
Tikėjausi, kad žaidžiant „Miestą“ viskas grįš į vietas.
Šį žaidimą žaidžiame kas savaitę.
Išgalvojame personažus, gyvenančius išgalvotame mieste.
Ole Gole, susipažink su Napoleonu Bonapartu.
Jis sakys ilgą kalbą.
Harieta, pamiršau tau pasakyti.
Tavo mamos paprašiau šįvakar išeiti.
Bet mes žaidžiam „Miestą“ kiekvieną pirmadienį. Jau nuo seno.
Tuomet pažaisime kitą vakarą.
Ole Gole, klok. Kas vyksta?
Apie ką tu?
Tu niūniuoji.
Tikrai? Keista. Aš niūniuoju?
Tiek to. Labanakt, Harieta.
Labas, Katerina.
Labas, Džordžai.
Esu jį mačiusi. Jis dirba išvežiotoju pas Garsijas.
Ką jis veikė su Ole Gole?
Tu šiandien gražiai atrodai, Katerina.
Niūniuoja ir kikena?
Gyvenimas - didžiulė paslaptis.
Ar visi žmonės pasikeičia, susiradę porą?
Patyrinėk. Tai gali būt svarbu.
Vadinasi, Olė Golė įsimylėjo?
Aš nežinau, gal.
Greičiausiai.
Na, tikrų tikriausiai.
Manau, tai nuostabu.
Taip, jei tau patiktų, kad tavo auklė ištekėtų ir paliktų tave amžiams.
Ne.
Ne. Mes su Ole Gole turim ypatingą ryšį.
Harieta.
Neliūdėk, jog tai baigėsi, džiaukis, kad tai buvo.
Mano mama nuolat man tai sako.
Aš irgi nesuprantu, ką tai reiškia.
Ką ji rado tame vyruke?
Nori patarimo?
Nueik pažiūrėti naujo filmo apie Grinzilą.
Niekas taip nenukreipia dėmesio nuo problemų,
kaip mutantas dinozauras, griaunantis Tokiją.
Pabaisa.
Manau, kad jis buvo tiesiog nesuprastas.
Ponas Voldenstynas?
Ne, Grinzila.
Žinai, ko tau reikia, Harieta? Atsarginio plano, kaip ir man.
Dabar, kai mano krepšinio karjera žlugo, tapsiu buhalteriu.
Nekalbėk niekų.
Tai, kad Džimis Feltseris už tave aukštesnis, nereiškia, kad jis - geresnis.
Pirmyn, Džimi Feltseri! Taip!
Džimis - geriausias!
Kartais reikia žinoti, kada liautis.
Mes nesiliausime.
Kaukis.
Bėgiok, kilnok svarmenis.
Surask Džimio Feltserio silpnybes ir įveik jį.
- Taip! - Taip!
Olės Golės jis iš mūsų neatims!
Taip!
Pala... Ką?
Norėdama, kad šis vyrukas netaptų manuoju Džimiu Feltseriu,
turėjau jį pasekti.
Šnipinėti kiekvieną jo žingsnį tol,
kol sužinosiu apie jį ką nors bloga.
Ačiū jums už auką.
Man tai - malonumas, ponia.
Jis - dosnus.
Leiskite padėsiu jums, ponia.
Ačiū, jaunuoli.
Ir geraširdis.
Bet jam tikrai kažkas negerai.
Ne, jis tiesiog moka žaist su vaikais.
Po dviejų valandų šnipinėjimo neaptikau nieko kompromituojančio.
Jau buvau besukanti namo.
Sveiki, pone Voldenstynai.
Ar paimsite laišką dabar, ar nunešt jums į namus?
Paimsiu dabar.
Laimei, gera šnipė nenuleidžia rankų.
Laiškas poniai Voldenstyn.
Poniai Voldenstyn?
Laiškas jai?
Džordžai.
Mes einame į parką. Kada grįši namo?
Po pamainos.
Buvau pritrenkta, priblokšta, apstulbusi.
Ponas tobulas vaikinas turėjo slaptą žmoną ir vaiką?
Troškau pasakyti tai Olei Golei, bet dalykas buvo per rimtas.
Man reikėjo įrodymų. Man reikėjo to voko.
PONIA VOLDENSTYN
Paskubėkite, juk nenorite pavėluoti.
Derėjo vilktis šifono suknelę.
Gal man persirengti?
Jau triskart persirengei, brangioji.
- Atrodai nuostabiai, mama. - Manai?
Ne manau, o žinau.
Gražaus tau vakaro, širdele.
Panele Gole, dešimtą ji turi būti lovoje.
Ar gali būt kitaip?
Harieta, gal pažaidžiam šįvakar „Miestą“?
„Miestą“ žaidžiame pirmadieniais.
Kartais verta pakeisti nusistovėjusius dalykus.
Mirštu, kaip noriu ledinuko.
Gerai, nueikime iki „Desantis“ krautuvėlės.
Džeinė sakė, kad geriausi ledinukai - pas Garsijas.
Liaukis, Harieta, jų krautuvė už septynių kvartalų.
Dėl vieno ledinuko neisime taip toli.
Ar ne tu ką tik sakei, kad kartais verta keisti nusistovėjusius dalykus?
Tiek to.
Harieta?
Harieta, ką darai?
Ieškau pono Voldenstyno, žinoma.
Suradusi jo švarką, rasiu voką ir atskleisiu jo bjaurią paslaptį.
Aš ieškau ledinukų!
Ledinukai čia.
Man regis, skaniausi būna čia.
Nesąmonė. Jie ištirptų.
Tu teisi. Kokia aš kvailė.
Bet tuo pačiu norėčiau dar saldainio už pensą.
Aš visą vakarą nelauksiu, Harieta.
Turi vieną minutę.
Bet aš negaliu apsispręsti. Tokia gausi pasiūla.
Žiūrėk. Saldaininės lūpos.
45, 44, 43.
Katerina, kaip netikėta.
Labas, Džordžai.
Atėjo ponas Voldenstynas. Bet kur jo švarkas?
Susipažink su Harieta.
Sveiki.
Džiaugiuosi galėdamas susipažinti su tavim, Harieta.
Katerina man daug apie tave pasakojo.
Keista, nes apie jus ji man nė neužsiminė.
Na, aš... Mes... Atleisk, Harieta.
Ponas Voldenstynas yra mano...
Vaikinas?
Galima ir taip pasakyti.
Tiesa?
Ponas Voldenstynas - užsiėmęs, Harieta.
Užmokėkime už tas saldainines lūpas.
Žinai? Aš vis tik noriu ledinuko.
Kur tas švarkas?
Negi veltui taip toli ėjau?
Klausyk, Katerina,
mano pamaina jau baigėsi, ir aš mielai
pabūčiau su tavimi ir šia žavia mergaite.
Gal nueikime visi trys į kiną?
Nežinau.
Prašau.
Labai norėčiau nueiti į kiną, Harieta.
Bet pažadėjau tavo mamai, kad dešimtą tu gulėsi lovoje, taigi...
Bet dabar nėra nė septynių.
Žinau, bet filmai šiais laikais labai ilgai trunka.
Turim marias laiko.
O jei truputį pavėluosim,
mama išėjo su žydra taftos suknele, o tu žinai, ką tai reiškia.
Tai reiškia, kad ji grįš gerokai po vidurnakčio.
Pasak mamos, su žydra taftos suknele ji šoks iki aušros.
Tai nutarta.
Katerina, ką pasakysi?
Gerai, tik stebėkime laikrodį, gerai?
Mums bus labai smagu, tiesa?
Kas dviračiui?
Harieta, patylėk.
Kaip jūs iš viso galite juo važiuoti? Toks senas, iškleręs.
Žinai, Harieta,
dėl šito lenkto rėmo jis puikiai įveikia staigius posūkius.
Tai bent. Ir ką žiūrėsime?
Gal „Meilės rudenį“?
Laikrašty rašė, jog jis - geriausias romantinis metų filmas.
GRINZILA PUOLA
O gal „Grinzila puola“?
Sako, tai - dešimtmečio siaubo filmas.
Ir trumpesnis už „Meilės rudenį“.
Taip!
Jei norėjau gaut voką iš jo švarko kišenės,
turėjau atsisėsti šalia jo.
Nieko nenutiks, jei ši porelė pasėdės atskirai.
Atleisk man, Džordžai.
Viskas gerai. Jei Harietai patinka, man irgi patinka.
Ar jums nešalta? Aš sušalau.
Pone Voldenstynai, galite paskolinti savo švarką?
Štai, imk.
Teks imtis plano B.
Ole Gole.
Kas dar?
Gali duoti pinigų spragėsiams?
Atleiskite, atsiprašau. Atleiskite. Praleiskite, prašau.
- Harieta! - O varge.
Pone Voldenstynai, atleiskite, aš tokia nevėkšla.
Nieko baisaus, Harieta. Aš susitvarkysiu.
Ne, ne. Aš kalta, todėl aš ir...
Harieta, jis sakė, kad pats.
Atsisėsk ir liaukis triukšmavusi.
Man vis tiek šalta. Net drebu visa.
Imk mano švarką.
Vajė. Kas čia mano kišenėje?
Vokas, adresuotas...
Poniai Voldenstyn.
- Sėsk, mergaite. Sėsk. - Taip!
Harieta, kas tau užėjo?
Aš gelbėju tave nuo nusivylimo ir tragiško gyvenimo, Ole Gole.
Ponas Voldenstynas turi žmoną.
Ponia Voldenstyn?
Džordžai?
Man jau metas.
Džordžai, ką visa tai reiškia?
Yra tokia ponia Voldenstyn, tik ji - ne mano žmona.
O mano motina.
Taip, esu suaugęs vyras, gyvenantis su motina.
Atleisk, kad anksčiau tau to nepasakiau, Katerina.
Lyg tai man rūpėtų.
O kaip ta moteris, kurią bučiavote? Su vaiku?
Tu šnipinėjai jį?
Aš rūpinausi tavimi.
- Šnipinėjai? - Kur ėjo į parką.
Jūs sakėte jai, kad mylite ją. Ir bučiavote savo kūdikį.
Ką?
Ne, Harieta.
Tai buvo mano sesuo su sūnėnu.
Jie atvyko aplankyti manęs iš Monrealio.
Dar niekada nebuvau taip tavimi nusivylusi.
Ne, tai aš nusivyliau tavimi.
Tai tu slėpei nuo manęs savo vaikiną.
Aš ketinau tau pasakyti atėjus laikui.
Ir kada būtų tas laikas? Niekada?
Harieta, kas iš tiesų atsitiko?
Nieko.
Tiesiog jis tau patinka, ir tu - jam,
tu ištekėsi, išvažiuosi ir niekada negrįši...
Harieta.
Aš nenoriu, kad išvažiuotum.
Aš nežinau, kas bus tarp mūsų su ponu Voldenstynu.
Bet žinau, kad ateis diena, kai man teks išeiti,
nes tu augi.
Tačiau pažadu, kad neišvyksiu, kol tu nebūsi tam pasirengusi.
Aš atsiprašau jūsų, pone Voldenstynai.
Atsiprašymą priimsiu su viena sąlyga.
Kokia?
Susitarkime, kad ateisime ir pažiūrėsime šį filmą iki galo.
Sutarta.
Taksi!
O ne.
O Viešpatie! Velšai.
Ar žinojai, kad jų vakarėlis bus taip arti kino teatro?
- Taksi! - Ne.
- Kodėl jie taip anksti išeina? - Taksi!
Žydra taftos suknelė visad pasitvirtindavo.
Sidabriniai aukštakulniai.
- Ar tai - blogai? - Jie pritrina mamai pūsles,
vadinasi, ji skuba namo, kad juos nusispirtų.
Štai kodėl suknelė nepasitvirtino.
Ar jums gresia bėda?
Gresia, jei namo grįšim vėliau už juos.
Kodėl pasidaviau jūsų įkalbinėjimams?
Nes tu įsimylėjusi.
Aš užsirašinėjau.
Spėsim.
Aš - labai greitas.
Greičiau! Paskui juos.
Jie tolsta.
Jie tolsta!
Mes juos pavysime!
Greičiau!
Žalia, užsidek!
Minkit!
- Sukite čia. Bus greičiau. - Taip, vade!
Puikiai įveikėte posūkį, pone V.
Sakiau, ką moka mano dviratis!
Penktoji aveniu bus užkimšta. Minkit į rytus. Apvažiuosime iš Jorko pusės.
Regis, patempiau raumenį.
- Aš minsiu. Sėskit į krepšį. - Ne, Harieta, tai - absurdas.
Tu - per maža, o jis - per didelis.
Minsiu aš!
Tikrai? Ji neseniai išmoko važiuot dviračiu.
Pamenu, nes įvažiavai į mane.
Nebijokit. Turėjau geriausius mokytojus.
Ramiai. Tau pavyks.
Tik žiūrėk ten, kur nori važiuoti.
Puiku.
Laikykitės!
Olę Golę pažįstu visą savo gyvenimą.
Maniau, kad ją pažįstu geriau nei save pačią.
Tačiau supratau, kad žinau apie ją ne viską.
- Atvažiavom! - Taip! Tau pavyko! Mums pavyko!
Aš paimsiu Harietą, tu rakink duris.
Pasiruošusi?
Taip.
Panele Gole?
Ką jūs darote mano vaikui?
Vajė.
Harieta?
Panele Gole, kas čia vyksta?
Ir kas šitas nepažįstamasis?
Jis... Jie...
Naudodamasis proga, prisistatysiu.
Per vėlu.
Man visa tai nepatinka, panele Gole.
Mama, mes buvome kine.
Harieta, tau metas namo.
Nežinojome, kad jūs taip greit grįšite.
Vadinasi, manėte, kad įsliūkinsite vėlai namo
ir niekas nesužinos?
Pamiršom, kad avėjai sidabriniais aukštakulniais.
Kaip jūs visa tai paaiškinsite, panele Gole?
Akivaizdu, jūs manėte, kad normalu
vežiotis Harietą su nepažįstamu vyriškiu
vėlai vakare šiuo akivaizdžiai pavojingu dviračiu.
Pone Velš, ponia Velš.
Iš visos širdies
galiu jus patikinti, kad nieko panašaus daugiau niekada nepasikartos.
Aš tuo ir neabejoju.
Nes jūs, panele Gole, esate atleista.
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
Aš stengiuosi dėl savo rajono
Visiems šypsausi
Stengiuosi sakyti tiesą
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
Aš būsiu, kuo aš noriu būt
Mano autonomija
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Ne, nesikirpsiu plaukų
Ir rengsiuosi kaip noriu
Man patinka būti savimi
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
Išvertė Egidija Namavičė