Nem akartam elhinni, amit anyám mondott.
Ki van rúgva, Miss Golly!
Sikítani akartam. „Nem Ole Golly hibája!”
De nem jött ki hang a torkomon.
Mrs. Welsch, remélem, ismer annyira, hogy tudja,
amíg én vigyázok Harrietre,
addig egy haja szála se görbülhet meg.
Harriet, irány az ágy!
Apa, nem Ole Golly tehet róla. Hanem én.
Én vettem rá, hogy kimaradjunk. Sajnálom!
Szükségem van rá. Szükségünk van rá.
Harriet, ezt bízd édesanyádra és rám!
Még jó, hogy apu elfelejtette, hogy világszínvonalú kém vagyok.
Nyolc, kilenc, tíz. Meg is van.
Tudtam, hogy a szüleim már nem mérgesek.
Akkor nem rúgják ki Ole Gollyt?
Mrs. Welsch, Mr. Welsch, valamit mondanom kell.
Nekünk is.
Amikor hazaértünk, és Harriet nem volt itt,
nagyon megijedtünk.
Pánikba estünk, és talán kissé túlreagáltuk.
Maga családtag, Miss Golly.
Szeretnénk, ha addig maradna, ameddig csak akar.
Ez az!
Nagyon köszönöm,
és mindig is családtagnak fogom érezni magam.
De Mr. Waldenstein...
George ma este megkérte a kezem.
És igent mondott.
Hajrá, Miss Golly!
Tudom, hogy megdöbbentő lesz,
de úgy döntöttünk, Montrealban kezdünk új életet.
Mi?
Jövő héten.
Ne! Jaj, ne!
Én akarom, te akarod
Mi akarjuk
Az leszek, aki lenni akarok
A magam ura
Nem vágatom le a hajam
Azt hordok, amit akarok
Szeretem, ha önmagam lehetek
Nem akarom, nem akarod
Nem akarjuk, hogy megmondják, mi legyen
„A ROZMÁR ÉS AZ ÁCS”
HARRIET, A KÉM
LOUISE FITZHUGH KÖNYVE ALAPJÁN
Nyilván gratulálunk mindkettőjüknek.
De a házassághoz minek elköltözni?
Ha itt maradnak, napközben maradhat Harriet dadusa.
Bármit megteszünk, hogy itt tartsuk.
Ó, ez igazán kedves önöktől.
De már döntöttünk.
Átgondoltam, és Harriet sokat érett az idén.
Szerintem itt az idő.
Nem!
Nincs itt.
Hirtelen megértettem, miért dugja a strucc homokba a fejét.
„Itt az idő.”
Tényleg itt volt?
Az ijesztő hajat leszámítva tényleg érettebbnek néztem ki.
De az is voltam?
Mit csináltam az idén: Érett kontra nem érett.
Bringázni tanítottam Ole Gollyt. Nagyon érett.
Anya erősködése ellenére se kóstoltam meg más szendvicset.
Érett. Csak kifinomultabb ízlés kell hozzá.
Behisztiztem a táncórán.
Nagyon érett. A szabadság nevében hisztiztem.
Az agyam szerint kész voltam az egyedüllétre,
de a szívem másképp gondolta.
Ole Golly szerint itt az idő.
Miért volt ez olyan ismerős?
És most a kedvenc versed.
Itt az Alice Csodaországban.
„Itt az idő, szólt a rozmár,
Van elég, miről mesélni jó...”
„Cipő, hajó, pecsétviasz...”
„Káposzta...”
„És király.”
Ez volt a versünk.
Mindig is a barátságunkhoz tartozott.
„Itt az idő.”
Akkor is, mihez kezdenék Ole Golly nélkül?
Itt az idő.
Ole Golly?
Ole Golly!
Várj!
Montrealba költözünk...
jövő héten.
Itt az idő.
De rosszat álmodtam!
Örültem, hogy Ole Golly még egy hetet marad.
Fel kellett dolgoznom a történteket.
Jó reggelt, Harriet!
Örülök, hogy fent vagy.
Aggasztó híreket kaptam Ole Gollytól.
Ma este el kell mennie.
Mi?
Belegondolva,
nem kellett idő, hogy feldolgozzam. Semmiképp nem volt itt az idő.
Sajnálom, Harriet!
A jövő héten akartak menni,
de Mr. Waldenstein megkapta az állást, amit kinézett.
Holnapután kell kezdenie.
Tudom.
Mi is ezt érezzük.
Mondok valamit. Suli után
Miss Gollyval azt csináltok, amit akartok. Nem kell házit írni.
Szeretlek.
Nem!
Kém vagyok, és a jó kém sose adja fel.
Szerettem azt a parfümösüveget.
Mindig életre keltettem
a „Város” nevű játékban, amit Ole Golly tanított.
Ötéves korom óta minden hétfőn azt játszottuk.
Történeteket kell kitalálni,
és tárgyakkal eljátszani a szereplőket.
Játsszuk, hogy a történet Alice-ről szól!
Ez itt Csodaország.
Ki lenne a parfümösüveg?
A parfümösüveg... egy parfümösüveg?
Használd a fantáziádat, Harriet!
Helló, Harriet! Parfüm Alice vagyok.
Nagyon örvendek.
Alice. Parfüm Alice.
A parfümösüveg rengeteg különféle szerepet kapott
rengeteg kitalált világban.
Erzsébet királynőtől
egy operaénekesen át, akinek szájában madarak laktak,
egy olyan madárig...
akiből az első női elnök lett.
Köszönöm, Amerika!
Ole Golly folyton azt mondta...
A legjobb írók bármiből kihoznak egy történetet.
Akkor jöttem rá, hogy vehetem rá Ole Gollyt a maradásra.
Szia, Ole Golly!
Harriet, hát itt vagy.
Féltem, hogy elaludtál.
Nem szokásom.
Nos, Mr. Waldenstein a moziban kérte meg a kezed?
Igen. Úgy van.
De nem ereszkedett fél térdre, meg ilyenek?
Ki gondolta volna? Utálom az ócska ripacskodást.
Nincs gyűrűd? Bocs, ez nem járja. Ez gáz. Hát, jó.
Akkor minden a régi. Segítek kipakolni.
Jaj, Harriet!
Sajnálom!
Ez nekem is túl gyors.
William James szavaival élve:
„Hogy megváltozzon az életed: Egy: Kezdd most azonnal!
Kettő: Csináld színpompásan!
Három: Nincsenek kivételek.”
Vitatkozni akartam, de tetszett a „színpompás” szó.
A mai nap még a miénk.
És amikor nem pakolok, te pedig nem vagy iskolában,
minden percben a tiéd vagyok.
Bármit csinálhatunk.
Bármit.
Nem játszunk Várost?
Hiszen hétfő van, és még egyszer se hagytuk ki.
Hát, ez jól hangzik. Te kezded.
Oké, Harriet.
Mesélj el valamit úgy, ahogy eddig soha!
„Helló! Ole Golly vagyok.
Ideje, hogy elcsörtessek Montrealba.”
Montreal.
„Mont-re-ál.”
Remélem, készen állsz, Ole Golly,
mert itt az idő.
Helló! Fakutya Facipő Golly vagyok „Mont-re-álban.”
Bonjour, Fakutya Facipő Golly!
Subidam és Subidú végül király maradt
Mert Subidam szerint Subidú hozzáragadt
Hát itt vagy!
Drága Cipő Gollym! Megtisztelnél...
Nem kell az ócska ripacskodás.
Íme egy erős kézfogás a ma chérie-mnek.
Tényleg. Te nem is tudsz franciául.
Megtanulok.
Hát, az nehéz lesz, mert...
Nem árulunk angol nyelvű könyvet.
Vagyis nincs Willa Cather, se James Joyce,
se Lewis Carroll.
Nincs! Miért?
Minden könyvesboltnak van angol részlege.
Kanada hivatalos nyelve az angol és a francia.
Na! Oda a második esély!
Azért tanítottam a Várost, hogy tudj mesélni.
Ez propagandának tűnik, Harriet.
Azt mondom, tudom, mi az a „propa-izé”, és biztos nem ez.
Megmutatom neked, hogy szórakoznak Montrealban.
Bagettcsata!
Hé! Vigyázat!
Elkaplak!
Mt műveltek? A bagett étel.
Itt ez a szokás.
Bagettel ütjük egymást.
De jó lenne inkább New Yorkban az imádott Harriet M. Welsch-sel,
akivel egyezik a középső nevünk, és boldogan élnénk együtt.
Jaj, ne! A Gruffacsór!
Jaj, ne!
Miért hagytam ott Harrietet? Miért?
Ole Golly!
Hallottam, hogy sírsz. Jöttem, hogy megmentselek.
Na!
Még öt percet kapsz, Harriet.
Menned kell iskolába.
Ole Golly, figyeltél te egyáltalán a történetemre?
Ja, persze. Igazán lebilincselő.
Biztos nem akar maradásra bírni.
Ez nem vicces.
Én... Tudom. Tudom, hogy nem az, csak...
Harriet, itt a tanítás ideje.
Idő, idő, idő. A tanítás ideje.
Montreal ideje. Ideje felnőni.
Talán ideje lenne, hogy ne parancsolgass!
A szendvicsed a pulton van,
és itt leszek, amikor megjössz.
Azt várod, hogy el is higgyem? Rossz lesz neked nélkülem.
A nap kezdetén nem volt, ami megállítson.
Valójában olyan dühös voltam,
hogy akiknek nagyon rossz volt...
azok a többiek voltak a tesiórán.
Ennyi volt, Pinky! Kiestél!
Nagyon dühös. Megkérdezted, mi baja?
Nem, kösz.
Hagyom, hogy önállóan intézze. Plusz most nagyot megy.
Ki következik?
Végy két rész dühöt,
három rész sértettséget és négy rész csalódottságot,
és lássuk, ki lesz a megállíthatatlan labdabajnok!
Ajjaj!
Nem is játszom.
Csak a fogszabályzómért jöttem. Látjátok?
Bocs. Nem mindenki született tökéletes fogakkal.
Sokat jelent, ha az ember dühből játszik,
- főleg, ha... - Én jövök.
Szerva ott.
A Földön töltött 11 évem során először
legyőztem Marion Hawthorne-t.
Az imént épp...
Bizony!
Szép volt, Welsch!
Lenyűgözött, és őszintén szólva megrémít.
Nem hiszem el, hogy ezt mondom, de jó meccs volt, Harriet!
Harriet M. Welsch, a rossz győztest nem szeretik.
Viselkedj, és fogj kezet az ellenféllel!
Eljött az idő. Harriet sokat fejlődött az idén.
A szavak a fejemben visszhangoztak,
és rájöttem, hogy rossz volt a hozzáállásom.
Tudtam, hogy vegyem rá Ole Gollyt a maradásra,
anélkül, hogy érettként viselkednék.
Szia, Harriet! Milyen volt az iskolában?
Jól vagy?
Akarsz beszélgetni?
Nem.
Nem kérsz egy zsebkendőt?
- Elraktad a parfümösüveget? - El.
Játszhatok vele? Lécci, lécci, lécci, lécci, nagyon szépen kérlek!
Ole Golly csak egy dolgot vett elő,
de kezdetnek jónak tűnt.
- Harriet, én... - Nem beszélhetek. Várost játszom.
Sziasztok!
Hahó!
Közhírré tétetik!
Csodaország lakói, figyelem!
Mivel már nincs dadusom,
kijelentem, hogy soha, de soha nem fogunk felnőni.
És mivel nem kell felnőnöm, vagy többé bármit tanulnom,
többé nem akarok Parfüm Alice lenni.
Mostantól én vagyok a gonosz Parfüm Vörös Királynő.
Elrendelem, hogy üssék le a fejüket!
Üssék le a fejüket!
- Üssék le a fejüket! - Harriet!
- Üssék le a fejüket! - Ez az éretlen játék nem fog bejönni.
Sajnálom, Ole Golly.
Csak a Városban vagyok hajlandó beszélgetni.
Üssék le a fejüket!
Elnézést, felség!
Egykor nem te voltál a Parfüm Alice nevű lány?
Egykor.
Majd úgy döntöttem, hogy a felnőtté válás gáz,
mert a szeretteink Montrealba mennek, és örökre elhagynak.
Üssék le a fejüket!
Most mondd, honnan jöttél, és hogy olyan bolond és vad vagy, mint mi!
Különben...
Üssék le a fejüket!
„A rozmár és az ács Két kilométert sétált...”
Mit művelsz, te galád?
Verset mondok.
Amit egyszer egy Harriet nevű lánynak tanítottam.
Az áldóját!
Kezdem elölről.
„A rozmár és az ács Két kilométert sétált...”
„Majd lepihent egy kényelmes És alacsony sziklán...”
„Az osztrigák csak álltak, Szép sorban vártak.”
„Itt az idő, szólt a rozmár...”
Nem! Tudom, mire készülsz, és nem fog sikerülni.
Harriet, most tényleg itt az idő.
Miss Golly, itt a taxi.
Harriet, kérlek!
Nem akarok így búcsúzni.
Megtarthatod a parfümösüveget.
Ó, teaidő!
Teázzunk, emberek!
Ó, Ole Golly visszajön?
Nem, dehogy.
Vagyis nem búcsúztunk el?
Királynőként biztosíthatlak, hogy nem nagy szám.
Nyilván mégis az.
Nézd, mit tesz a fantáziáddal!
Hű!
Itt az idő.
Nem!
Mit tettem?
Ne csináld, Ole Golly!
Tudom, hogy még itt vagy.
Ole Golly volt a legjobb barátom, a gurum, a bizalmasom.
Mellette jobb író, kém és ember lettem.
Hagytam, hogy elmenjen, és nem mondtam...
„Itt az idő, szólt a rozmár...”
„Van elég, miről mesélni jó...”
„Cipő, hajó, pecsétviasz...”
„Káposzta és király. És hogy a tenger miért fortyog...”
„És hogy a disznónak van-e szárnya.”
Ole Golly, sajnálom! Úgy sajnálom!
Ne sajnáld!
A búcsú nehéz.
Mindegyik más, és egyik se könnyű.
Nélküled nem leszek a régi.
Nélküled soha, de soha nem játszom már Várost.
De muszáj.
Nem érted, Harriet?
Eleve ezért tanítottalak meg rá.
Hogy nélküled játsszak?
Harriet M. Welsch!
Még nem találkoztam ilyen hihetetlen fantáziájú illetővel.
Azért tanítottam, hogy jobban elképzelhesd a sztorikat.
De most bátrabbnak kell lenned, mint a városozás,
vagy a füzetbe írogatás.
Ideje, hogy valódi történeteket írj, amiket az egész világ elolvashat.
Az egész világ?
Mindenképp szeretnék egy népszerű könyvesboltot,
és ha az első regényed benne van, azt az egész világ olvasni fogja.
Nem állok készen.
Azt mondtad, a jó írónak mindent tudnia kell.
Akkor kezdd jó íróként azzal, amit tudsz!
Ha szorgalmas vagy, végül nagyszerű leszel.
A bringázás katasztrófa volt,
de aztán már ment segítség nélkül. Emlékszel?
Fizettem neki, hogy menjen pár kört.
Itt a papucsod.
Viszlát, Harriet M. Welsch!
Az „M” jelentése mindig is a Myrtle lesz.
Harriet Myrtle Welsch.
Nem tudtam, hová menjek, vagy mihez kezdjek.
Ezért a lépcsőn ültem, amíg be nem esteledett.
Valami gyötör belülről.
Nem tudom, jó-e, vagy rossz, de teljesen új érzés.
És nem zavar.
Mert az új érzésekről is lehet írni.
Én akarom, te akarod
Mi akarjuk
Nem akarom, nem akarod
Nem akarjuk, hogy megmondják, mi legyen
Megpróbálok jót tenni a környéken
Szépen mosolygok
És próbálok igazat mondani
Én akarom, te akarod
Mi akarjuk
Nem akarom, nem akarod
Nem akarjuk, hogy megmondják, mi legyen
Az leszek, aki lenni akarok
A magam ura
Én akarom, te akarod
Mi akarjuk
Nem vágatom le a hajam
Azt hordok, amit akarok
Szeretem, ha önmagam lehetek
Nem akarom, nem akarod
Nem akarjuk, hogy megmondják, mi legyen
A feliratot fordította: Basch Erzsébet