Nespēju noticēt vārdiem, kas tikko izskanēja no mammas mutes.
Jūs, Golijas jaunkundz, esat atlaista.
Es gribēju kliegt: "Tā nav Oles Golijas vaina,"
bet vārdi iestrēga man kaklā.
Velšas kundze, ceru, pazīstat mani pietiekami labi, lai saprastu:
kamēr vien Harieta ir manā aprūpē,
es neļautu ne matiņam nokrist no viņas galvas.
Harieta, tev jādodas gulēt.
Tēt, tā nav Oles Golijas vaina, bet gan manējā.
Es pierunāju viņu palikt tik vēlu ārpus mājas. Piedod.
Man viņu vajag. Mums viņu vajag.
Harieta, ļauj to nokārtot man un tavai mātei.
Par laimi, tētis aizmirsa, ka viņa meita ir pasaules līmeņa spiedze.
Astoņi, deviņi, desmit. Un gaiss tīrs.
Bija redzams, ka vecāki vairs nav dusmīgi.
Vai tas nozīmēja, ka viņi atsauks Oles Golijas atlaišanu?
Velšas kundze, Velša kungs, man ir kas sakāms.
Arī mums.
Kad pārnācām mājās un Harietas nebija,
mēs pārbijāmies.
Mēs kritām panikā un, iespējams, nedaudz pāršāvām pār strīpu.
Jūs piederat pie mūsu ģimenes, Golijas jaunkundz.
Palieciet pie mums, cik ilgi vien vēlaties.
Jā!
Es to novērtēju un zinu,
ka vienmēr jutīšos piederīga šai ģimenei.
Bet Voldenstīna kungs,
Džordžs, šovakar lūdza manu roku.
Un viņa piekrita.
Brīnišķīgi, Golij!
Zinu, ka tas ir negaidīti,
bet esam nolēmuši pārcelties uz Monreālu, lai sāktu savu jauno dzīvi.
Ko?
Nākamnedēļ.
Nē. Ak nē.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
"VALZIRGS UN NAMDARIS"
PAMATĀ - LUĪZAS FICJŪ GRĀMATA
Mums, protams, ir milzīgs prieks par jums abiem,
bet kāpēc jums ir jāpārceļas, lai apprecētos?
Ja jūs paliktu Ņujorkā, pa dienu joprojām varētu būt Harietas auklīte.
Mēs darīsim visu, lai jūs paliktu.
Jūs abi esat ļoti laipni.
Bet mēs esam izlēmuši.
Esmu par to domājusi, un pa šo gadu Harieta ir kļuvusi daudz pieaugušāka.
Man šķiet, ka nu ir laiks.
Nē!
Nav.
Pēkšņi es sapratu, kāpēc strausi bāž galvu smiltīs.
"Nu ir laiks."
Vai tiešām bija laiks?
Es noteikti izskatījos pieaugušāka, ja neņem vērā izspūrušos matus.
Bet vai tiešām biju?
Ko es šogad paveicu. Pieaugusi vai nepieaugusi.
Iemācīju Olei Golijai braukt ar velosipēdu. Ļoti pieaugusi.
Par spīti mātes spiedienam, atteicos pagaršot jauna veida sviestmaizi.
Pieaugusi. Tas tikai nozīmē, ka man ir izsmalcinātāka gaume.
Dusmās ārdījos deju pulciņā.
Ļoti pieaugusi. Es ārdījos brīvības vārdā.
Smadzenes man teica, ka esmu gatava kļūt patstāvīga,
bet sirds domāja ko citu.
Ole Golija teica: "Nu ir laiks."
Kāpēc šie vārdi izklausījās tik pazīstami?
Un tagad - tavs mīļākais dzejolis,
no Alises Brīnumzemē.
"Tad Valzirgs teica: "Nu ir laiks
Par daudz ko parunāt...""
"Par kurpēm, kuģiem, zīmoglakām..."
"Par karaļiem..."
"Un kūkām."
Tas bija mūsu dzejolis.
Tas vienmēr bija piederējis pie mūsu draudzības.
"Nu ir laiks."
Pat ja tā ir, ko es iesāktu bez Oles Golijas?
Nu ir laiks. Nu ir laiks.
Nu ir laiks.
Ole Golij?
Ole Golij!
Pagaidi!
Pārcelties uz Monreālu...
nākamnedēļ.
Nu ir laiks. Nu ir laiks.
Nu ir laiks.
Kāds murgs!
Priecājos, ka Ole Golija paliks vēl nedēļu.
Man vajadzēja laiku, lai to visu aptvertu.
Labrīt, Harieta!
Labi, ka esi nomodā.
Ole Golija man tikko pavēstīja bēdīgas ziņas.
Viņai jāaizbrauc jau šovakar.
Ko?
No otras puses,
man nevajadzēja laiku, lai to aptvertu. Laiks noteikti nebija pienācis.
Man žēl, Harieta.
Viņi cerēja, ka brauks nākamnedēļ,
bet Voldenstīna kungs ir dabūjis darbu, ko vēlējās.
Viņam esot jāsāk strādāt jau parīt.
Es zinu.
Mēs jūtamies tāpat.
Paklausies: pēc skolas
jūs ar Goliju varēsiet darīt, ko sirds kāro. Nekādu mājasdarbu.
Es tevi mīlu.
Nē!
Es esmu spiedze, un laba spiedze nekad nepadodas.
Man patika tā smaržu pudelīte.
Es vienmēr to izmantoju kā personāžu
iztēlošanās spēlē Pilsēta, ko man iemācīja Ole Golija.
Kopš piecu gadu vecuma es pirmdienās kopā ar Oli Goliju spēlēju Pilsētu.
Tā ir spēle, kurā izdomā stāstus,
izmantojot dažādus priekšmetus kā personāžus.
Iedomāsimies, ka šis stāsts ir par Alisi.
Šī ir Brīnumzeme.
Kas varētu būt smaržu pudelīte?
Smaržu pudelīte ir... smaržu pudelīte?
Liec lietā iztēli, Harieta.
Sveika, Harieta! Es esmu Smaržu Alise.
Man tāds prieks ar tevi iepazīties.
Tā ir Alise. Smaržu Alise.
Smaržu pudelīte nospēlēja dažnedažādas lomas
dažnedažādās iedomātās pasaulēs.
No karalienes Elizabetes
līdz operdziedātājai, kam mutē dzīvo putnu bars,
līdz vienam no tiem putniem,
kas kļuva par pirmo prezidenti sievieti.
Paldies, Amerika.
Ole Golija man vienmēr teica...
Labākie rakstnieki spēj izgudrot stāstu no jebkā.
Tajā brīdī es sapratu, kas man jādara, lai Ole Golija paliktu.
Sveika, Ole Golij!
Harieta, te tu esi.
Bažījos, ka esi aizgulējusies.
Ne jau es.
Tātad Voldenstīna kungs lūdza tavu roku, kad bijām uz kino?
Jā. Tā bija.
Bet viņš taču nenometās uz viena ceļgala un tādā garā?
Un kā tu domā? Tu zini, ka man riebjas lēts teātris.
Saderināšanās gredzena nav? Tad jau nekā. Cik žēl! Nu labi.
Laikam viss paliek pa vecam. Palīdzēšu izkravāties.
Ak, Harieta!
Man žēl.
Tas viss notiek tik ātri. Arī man.
Viljams Džeimss ir teicis:
"Lai mainītu savu dzīvi, pirmkārt, sāc nekavējoties.
Otrkārt, dari to ar vērienu.
Treškārt, nekādu izņēmumu."
Es gribēju iebilst, bet man ļoti patika vārdi "ar vērienu".
Mums joprojām ir šī diena.
Un šodien, kad vien es nekravāšos un tu nebūsi skolā,
es būšu tavā rīcībā.
Varam darīt jebko.
Jebko.
Kā būtu ar spēli Pilsēta?
Galu galā ir pirmdiena, un pirmdienās mēs vienmēr to spēlējam.
Izklausās labi. Sāc tu!
Labi, Harieta.
Laiks izstāstīt stāstu, kādu vēl neesi stāstījusi.
"Sveiki! Esmu Ole Golija.
Laiks klikatu, klakatu uz Montrealu."
Monreālu.
"Monre-ālu".
Ceru, ka esi gatava, Ole Golij,
jo nu ir laiks.
Sveiki, esmu Češīras Klikata Golija savā "Monre-ālā".
Bonjour, Češīras Klikata Golij!
Grib Ņurbulis un Burbulis Par karali kļūt jums
Jo Ņurbulim, teic Burbulis Ir statisks pievilcīgums
Te tu esi.
Mana mīļotā Kurpe Golija. Vai pagodināsi mani...
Nevajag lētu teātri.
Te būs stingrs rokasspiediens ma chérie.
Pareizi. Tu pat neproti runāt franciski.
Es iemācīšos.
Nu, tas būs grūti, jo...
Mēs nepārdodam grāmatas angliski.
Tātad nav ne Vilas Keteres, ne Džeimsa Džoisa,
ne Lūisa Kerola.
Nē! Kāpēc?
Tur katrā grāmatnīcā ir angļu valodas nodaļa.
Kanādas oficiālās valodas ir franču un angļu.
Bāc, atkal garām.
Es tev iemācīju Pilsētu, lai tu varētu stāstīt stāstus.
Šis drīzāk atgādina propagandu, Harieta.
Es teikšu, ka zinu, ko nozīmē "propa-kaut-kas",
un teikšu, ka šis noteikti tas nav.
Tas ir stāsts, kurā es tev atklāju, kā Monreālā izklaidējas.
Bagešu kauja!
Ei! Uzmanies!
Es tevi noķeršu!
Ko jūs darāt? Bagetes domātas ēšanai.
Tā mēs šeit darām.
Sitam cits citu ar bagetēm.
Kaut es būtu Ņujorkā un kopā ar mīļoto Harietu M. Velšu,
kuras slepenais otrais vārds ir tāds pats kā man, dzīvotu laimīgi līdz mūža galam.
Ak nē! Rifkarīlis.
Ak nē!
Kāpēc es pametu Harietu? Kāpēc?
Ole Golij!
Dzirdēju tevi raudam. Esmu ieradusies tevi glābt.
Ei!
Ļāvu tev paspēlēties piecas minūtes ilgāk, Harieta.
Tagad tev jāiet uz skolu.
Ole Golij, vai tu vispār klausījies to stāstu, ko es stāstīju?
Jā. Patiesi aizraujošs.
Noteikti nav mēģinājums mani pārliecināt palikt.
Tas nav smieklīgi.
Es zinu. Zinu, ka nav, es tikai...
Harieta, laiks doties uz skolu.
Laiks, laiks, laiks. Laiks uz skolu.
Laiks uz Monreālu. Laiks pieaugt.
Varbūt pienācis laiks tev beigt mani izrīkot.
Tava tomātu sviestmaize ir uz letes,
un, kad tu atgriezīsies mājās, es būšu tepat.
Domā, es tam noticēšu? Bez manis tu jutīsies nožēlojami.
Es sāku dienu ar sajūtu, ka esmu neapturama.
Patiesībā es biju tik dusmīga,
ka visnožēlojamāk jutās...
bērni sporta stundā.
Viss, Pinkij. Tu zaudēji!
Viņa ir tiešām nikna. Vai pajautāji, kas noticis?
Nē, paldies.
Ļaušu viņai ar to tikt galā pašai. Turklāt viņai lieliski sanāk.
Kurš nākamais?
Ņemiet divas daļas dusmu,
trīs daļas ciešanu un četras daļas neapmierinātības
un redzēsiet, kurš kļūs par neapturamu auklasbumbas čempionu.
Bāc!
Es nemaz nespēlēju.
Es tikai te atstāju savu kapīti. Redzat?
Atvainojiet. Daži no mums nepiedzima ar nevainojamiem zobiem.
Ir daudz, ko teikt par spēlēšanu ar dusmām,
- jo īpaši, ja runa ir par... - Mana kārta.
Tava serve.
Pirmo reizi savos 11 gados uz Zemes
es biju uzvarējusi Merionu Hotornu.
Vai viņa tikko...
Jā, tu to paveici!
Malacis, Velša.
Iespaidīgi un, godīgi sakot, mazliet biedējoši.
Nespēju noticēt, ka to saku, bet - laba spēle, Harieta.
Harieta M. Velša, nevienam nepatīk vīzdegunīgs uzvarētājs.
Neesi bērnišķīga un paspied pretiniecei roku!
Nu ir laiks. Pa šo gadu Harieta ir kļuvusi daudz pieaugušāka.
Šie vārdi atbalsojās man prātā,
un es pēkšņi sapratu, ka visu esmu darījusi nepareizi.
Es skaidri zināju, kas jādara, lai Ole Golija paliktu,
un tas neietvēra uzvešanos atbilstoši vecumam.
Sveika, Harieta! Kā gāja skolā?
Vai tev viss kārtībā?
Gribi parunāties?
Nē.
Varbūt tev vajag salveti?
- Vai tu iepakoji smaržu pudelīti? - Jā.
Vai varu ar to paspēlēties? Lūdzu, lūdzu, mīļi lūdzu!
Ole Golija gan izsaiņoja tikai vienu lietu,
bet es to uzskatīju par diezgan labu sākumu.
- Harieta, es... - Nevaru runāt. Spēlēju Pilsētu.
Sveiki, klātesošie!
Sveiki!
Klausieties! Klausieties!
Visi Brīnumzemes iedzīvotāji!
Nu, kad man vairs nav auklītes,
es paziņoju, ka mēs nekad, nekad, nekad nepieaugsim.
Un, tā kā man vairs nav jāpieaug vai kaut kas jāmācās,
es vairs negribu būt Smaržu Alise.
No šī brīža es esmu ļaunā Sarkanā Smaržu Karaliene.
Un mana pavēle ir - galvu nost!
Galvu viņai nost! Galvu viņai nost!
Galvu nost!
- Galvu nost! - Harieta!
- Galvu nost! - Tavas bērnišķīgās spēlītes neko nedos.
Atvaino, Ole Golij.
Es runāju tikai ar Pilsētas iedzīvotājiem.
Galvu nost! Galvu nost!
Galvu nost!
Galvu viņai nost! Galvu viņai nost! Galvu viņai nost!
Atvainojiet, valdniece.
Vai jūs reiz nebijāt meitene, vārdā Smaržu Alise?
Reiz.
Tad es nolēmu, ka pieaugšana ir stulba,
jo cilvēki, kurus es mīlu, pārceļas uz Monreālu un pamet mani uz mūžiem.
Galvu viņai nost! Galvu viņai nost!
Tagad dariet zināmu, no kurienes esat un ka jūtaties tikpat mežonīga kā mēs.
Vai arī...
Galvu tev nost!
Galvu viņai nost! Galvu viņai nost! Galvu viņai nost!
Galvu viņai nost!
"Kad Namdaris ar Valzirgu Bij' nogājuši jūdzi..."
Ko jūs darāt, bezgode?
Skaitu dzejoli.
Dzejoli, ko reiz iemācīju meitenei, vārdā Harieta.
Khem-khem!
Sākšu vēlreiz.
"Kad Namdaris ar Valzirgu Bij' nogājuši jūdzi..."
"Tie izvēlējās atpūtai Pazemu akmens bluķi..."
"Un austerītes apstājās Un rindā gaidīja."
"Tad Valzirgs teica: "Nu ir laiks...""
Nē! Es zinu, ko tu centies darīt, Ole Golij, un tas nelīdzēs.
Harieta, šoreiz laiks tiešām ir pienācis.
Golijas jaunkundz, taksometrs ir klāt.
Harieta, lūdzu.
Es negribu, ka mēs atvadāmies šādi.
Vari paturēt smaržu pudelīti.
Tējas laiks.
Tagad visi dzersim tēju.
Vai Ole Golija atgriezīsies?
Nē, neatgriezīsies.
Gribi teikt, ka mēs neatvadījāmies?
Būdama jūsu karaliene, es galvoju, ka tas nav nekas īpašs.
Acīmredzot tomēr ir.
Paskat, ko tas nodara tavai iztēlei.
Nu ir laiks. Nu ir laiks.
Nē!
Ko es esmu izdarījusi?
Nu taču, Ole Golij!
Es zinu, ka vēl neaizbrauci.
Ole Golija bija mans labākais draugs, mans guru, mana uzticības persona.
Viņa padarīja mani par labāku rakstnieci, spiedzi un cilvēku.
Un es ļāvu viņai aizbraukt, nepateikusi...
"Tad Valzirgs teica: "Nu ir laiks...""
"Par daudz ko parunāt..."
"Par kurpēm, kuģiem, zīmoglakām..."
"Par karaļiem un kūkām... Un kāpēc jūra ir tik karsta..."
"Un vai ir spārni cūkām."
Ole Golij, piedod! Lūdzu, piedod!
Nevajag atvainoties.
Atvadas ir grūtas.
Katras ir pilnīgi citādas, tāpēc nekad nav viegli.
Bez tevis mana dzīve būs citāda.
Es nekad vairs nespēlēšu Pilsētu - nekad, nekad, nekad.
Bet tev tas jādara.
Vai nesaproti, Harieta?
Tieši tāpēc es tev Pilsētu iemācīju.
Lai es spēlētu bez tevis?
Harieta M. Velša,
es neesmu satikusi nevienu ar tik neticamu iztēli kā tev.
Es tev iemācīju Pilsētu, lai tu savus stāstus varētu iztēloties vēl labāk.
Bet nu tev ir jāsadūšojas darīt ko vairāk, nekā tikai spēlēt Pilsētu
vai rakstīt piezīmju grāmatiņā.
Tev jāsāk rakstīt kārtīgus, īstus stāstus, ko lasīs visa pasaule.
Visa pasaule?
Nu, es noteikti plānoju vadīt populāru grāmatnīcu,
tāpēc, ja tajā būs tavs pirmais romāns, to noteikti lasīs visa pasaule.
Bet es neesmu gatava.
Tu teici, ka izcilai rakstniecei ir jāzina viss.
Nu tad sāc kā laba rakstniece ar to, ko jau zini.
Ja cītīgi strādāsi, galu galā kļūsi par lielisku rakstnieci.
Es galīgi nemācēju braukt ar divriteni,
līdz varēju to izdarīt bez tavas palīdzības. Atceries?
Es viņam samaksāju, lai apriņķo ap kvartālu.
Man joprojām ir tava tupele.
Paliec sveika, Harieta M. Velša!
"M." vienmēr nozīmēs "Mērtla".
Harieta Mērtla Velša.
Es nezināju, kur iet vai ko darīt,
tāpēc sēdēju uz lieveņa, kamēr diena pārvērtās par nakti.
Man vēderā ir tāda kā duroša sajūta.
Nezinu, vai tas ir labi vai slikti - tā vienkārši ir jauna, nepazīstama sajūta.
Un es to pieņemu.
Jo jaunas sajūtas ir kaut kas jauns, par ko rakstīt.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Un es pūlos darīt labu Savā apkaimē
Es smaidu jauki
Un cenšos taisnību teikt
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Tulkojusi Aija Apse