Olei Golei išvykus, maniau, kad man bus šakės.
Tačiau kažkodėl jaučiausi puikiai.
Žinote jausmą, kai pirmąsyk įsėdate į naują automobilį,
ir užuodžiate tą kvapą?
Rodėsi, dabar taip kvepia mano gyvenimas.
Kad galutinai įsitikinčiau,
atidariau Olės Golės kambario duris.
Maniau, jei neimsiu žliumbti ir rautis plaukų,
tai reikš, jog būsiu įžengusi į Harietos amžių.
Labai dėkoju.
Labas rytas, Harieta.
Gero rytelio tau, Harietuk.
Kaip jaučiasi mano mylimoji dukrelė šįryt?
Kai tėvai dėl tavęs nerimauja, tai visada matyt iš to...
Dėl savo žymaus sumuštinio su pomidorais nesijaudink.
...kaip jie stengiasi atrodyti linksmi.
Supermamytė viskuo pasirūpins.
Šiaip jau, supermamyte, aš mėgstu perpjautą įstrižai.
Žinoma.
Kaip galėjau pamiršti? Tiesiog...
Darai, kol išmoksti.
Mama, šaunūs buvo visi tie 5 027 Olės Golės sumuštiniai,
bet metas man paragaut kažko kito.
Kad ir karštus pietus.
Nuostabi mintis.
Turiu jų milijoną.
Išeinu.
Nieko nėr geriau už tą naujo gyvenimo kvapą.
Tu nori Mes norim
Aš būsiu, kuo aš noriu būt
Mano autonomija
Ne, nesikirpsiu plaukų
Ir rengsiuosi kaip noriu
Man patinka būti savimi
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
„HARIETOS AMŽIUS“
PAGAL LUIZOS FITSJU KNYGĄ
Harietos amžiaus pradžią nusprendžiau įamžinti temine daina.
Štai.
Ar tau viskas gerai?
Geriau nebūna.
„Geriau nebūna“?
Ar „geriau nebūna“, kaip ilgiuosi Olės Golės
ir tuoj apsižliumbsiu?
Ką tu darai?
Bandau liežuviu paliesti nosies galiuką?
Nebuvau to dariusi.
Labas rytas, mano puikieji aktoriai.
Geras! Pavyko.
Pamoka jau prasidėjo, Harieta.
Atleiskite, ponia Elson.
Kaip jūs žinote, artinasi Rudenėlio šventė.
Ir mes ją atšvęsime kasmetine klasės pjese.
Kas turi idėjų?
Kuriems galams?
Kasmet ponia Elson to klausia visų,
ir kasmet ji išrenka vienos Marijonos sumautą idėją.
Visi turėjo savas versijas paaiškinimo, kodėl ponia Elson negalėjo
atsakyti Marijonai.
- Du žodžiai. Proto... - Kontrolė.
Girdėjau, Marijona paperka ją
keptais bulvinukais.
Manęs neklauskite. Aš nežinau.
Kodėl manot, kad aš tai žinau?
Šiaip jau girdėjau, kad...
Labas, Marijona. Šildžiau tau vietą.
Manau, pakaks.
Sukurkime ką nors su piratais. Ar lokiais.
Gal apie tai, kaip madam Kiuri su vyru atrado radį
ir tikrą meilę?
Arba piratai ir lokiai.
Jei ši šventė minima žiemos išvakarėse,
gal vaidinkime apie kažką šilto?
Taip, pašlovinam kumštines pirštines.
Arba tai, kaip būna, kai metro lauki atvažiuojančio traukinio
ir šilto vėjo gūsis pučia tau į kelnes.
Aš norėjau pasakyt tą patį.
- Ant tos pačios... - Bangos.
Kas dar?
Ką galiu pasakyt? Visada būna pirmas kartas.
Taip, Harieta.
Kadangi Rudenėlio šventėje vaišinamės kepta vištiena,
o istorijos pamokose mokomės apie Trojos karą,
gal padarykime didelę Trojos vištą kaip graikų dovaną trojiečiams?
O jiems pradėjus ją valgyti, jie išliptų iš jos ir užpultų.
Įsivaizdavau, kaip mano pjesė pavergia mokyklą,
tada Brodvėjų,
o tada - Monrealį, kur ją pamatytų Olė Golė.
Marijona, nebenervink mūsų savo tylėjimu.
Siūlau šventės proga suvaidinti tuos dalykus, kuriuos valgom
Rudenėlio šventės vaišėse.
Aktualu, originalu ir, beje,
aš jau parašiau šią pjesę.
Ponia Elson, žinoma, nežinojo
apie naująjį Harietos amžių.
Bravo, Marijona.
Spėju, tu nori keptos vištos vaidmens.
Puiku.
Reičele ir Bete Elen, aš jus matau kaip dvi kulšeles.
Ponaičiai Metjusas ir Pinkis bus batatai.
Kere, būsi briuselinis kopūstas.
Džeinė su Sportu bus du bulvinukai.
Harieta, ką pasakysi apie svogūno vaidmenį?
Pasakysiu: „Ne,
ir ne. P. S. Ne.“
O, ne, Harieta, nebūk tokia.
Svogūnai - nuostabūs.
Jie dvokia ir nuo jų žmonės ašaroja.
Tai - tik pirminis įspūdis.
Ką čia darai?
Ponia Elson man sakė, kad tam, kad tikroviškai suvaidintum svogūną,
turi išmokt ristis, kaip svogūnai ritasi.
Čia - Rudenėlio šventei?
Ne, šiaip užsimaniau suvaidinti svogūną.
Aš tik paklausiau.
Kas gi čia vyksta?
Ji - svogūnas.
Geras režisierius pasakytų, jog tam, kad suvaidintum svogūną,
turi jaustis svogūnu.
Ar jautiesi svogūnu?
Nė kiek.
Mieloji, o tu pasijusk svogūnu.
Aš nenoriu būt svogūnas.
Ir tai - gerai.
Šiais laikais svogūnams parašyta daug vaidmenų.
Tu toks protingas.
O tu pats pamėgink ristis kaip svogūnas.
Va ir pamėginsiu.
Ar jautiesi kaip svogūnas?
Aš stengiausi, bet geriausiu atveju man pavyksta laiškinis svogūnas.
Atsiprašau.
Jei tau taip juokinga, pamėgink pati.
Ir pamėginsiu.
Pabuvusi svogūnu,
įdomu būtų pabūti stalu.
Ar vonia. Ar kitu žmogumi.
Įdomu, ką pasakytų Olė Golė.
Olė Golė buvo panaši į paukštį su dantimis,
o aš, manau, iš tiesų panaši į svogūną.
Po savo nesėkmės nusprendžiau apsisvogūnuoti,
tad ėmiausi rimto tyrimo.
Dėl didesnio sieros kiekio
geltonasis svogūnas turi sudėtingesnį skonį.
Dėl mažesnio sieros kiekio
raudonasis svogūnas yra saldesnis.
Neklausyk jų, jie nusišneka.
Jei nori saldesnio, bet sudėtingo skonio,
turi rinktis vieną.
- Raudonąjį svogūną. - Ne...
Geltonąjį svogūną, žinok.
Ne, saldųjį svogūną.
Bibliotekoje radau knygų,
iš kurių sužinojau nuostabių dalykų.
Žinojote, kad Niujorką anksčiau vadino Didžiuoju Svogūnu?
Nes nuo jo galėjai lupti
sluoksnį po sluoksnio ir nepasiekti branduolio.
O egiptiečiai garbino svogūną.
Tikėjo, jog sferinė jo forma
ir koncentriniai apskritimai simbolizavo amžinybę.
Kuo daugiau skaičiau,
tuo geriau supratau vieną žymiausių Olės Golės citatų.
Pasak Dostojevskio,
mylėdama visus dalykus
gali suvokti dieviškąją jų paslaptį.
Kitą dieną, kai reikėjo ateiti su kostiumais,
galvojau, ką Dostojevskis būtų pasakęs,
jei jis būtų pamatęs mane su tuo absurdišku svogūno kostiumu.
Jame bent jau buvo slapta kišenė mano sąsiuviniui.
Ir jis bent jau nekėlė man niežulio.
Štai Kerės Endrius briuselinio kopūsto kostiumas
atrodė neblogai, išskyrus vieną detalę.
Kodėl jis dvokia briuseliniu kopūstu?
Pinkis ir violetinės Kojinės atėjo su vienodais batatų kostiumais.
Atrodai batastiškai.
O tu - batastabiai.
Reičelė su Bete Elen buvo kulšelės.
Aš parkrisiu. Gaudyk mane.
Atleisk, Bete Elen, neturiu rankų.
Kaip galima buvo tikėtis,
Marijonos keptos vištos kostiumas buvo gražiausias.
Kas? Negi visi neturite tetos, siuvančios kostiumus Brodvėjaus teatrui?
Visų pirma pasakysiu, kad jūs visi atrodot labai valgomi.
Valgomi.
Padėsi man, ar įrašyt tave į sąrašą?
SĄRAŠAS
Reičelė turėjo ilgą sąrašą žmonių,
kuriems keršijo.
Ponas Horacijus.
Ačiū, pone Horacijau.
Prašom.
Štai, viskas gerai. Padėsiu.
Štai taip, Reičele. Niekas nenukentėjo.
Padėkit.
Mūsų pirmos repeticijos metu paklauskime savęs:
„Nuo ko pradėtume pažintį su savo personažu?“
Aš pradėčiau nuo to, kad apie savo personažą sužinočiau viską, ką galiu.
Tik pamanykit, kokia Harieta atsidavusi aktorė.
Puikus patarimas, Harieta.
Imkime visi ir pasigilinkime į savo personažus.
Atleisk, Bete Elen, nepastebėjau tavęs čia.
Būkit atsargios.
Kulšelės turi būt prie vištos.
Atstokit nuo manęs.
Pirmos repeticijų savaitės pabaigoje
tapau neoficialia garnyrų lydere.
Žinau, kad mes - viso labo garnyrai.
Bet kartu mes galime daug.
Štai taip!
Ponia Elson, Harieta į mano pjesę kiša savo žodžius.
Scenarijus puikus, Marijona.
Tiesiog manau, kad garnyrai gali pasisakyti daugiau.
Galiu pažiūrėti?
Suprantu tave, Harieta.
Kepta višta - spektaklio žvaigždė.
Bet be garnyrų Rudenėlio šventės nebūtų.
Būtent.
Jei jūs nieko prieš, panaudosiu šiuos žodžius savo kalbai.
Geniali frazė.
Na, ji - tavo.
Puikiai sužaidei, Harieta M. Velš.
Puikiai sužaidei.
Taisyti Marijonos scenarijų buvo kur kas sunkiau, nei maniau.
Sveika, Harieta.
Ole Gole.
Kaip Monrealis?
Pramokau prancūzų kalbos.
Tai reiškia: „Kaip sekasi rašyti?“
Nervinuosi.
Savo rašymo dar nesu kam nors rodžiusi.
Kas, jei tai - nesąmonė?
Semuelis Beketas pasakė tai apie gyvenimą, bet tai pritaikoma ir rašymui.
„Aš nebegaliu. Man teks.“
Laikykis jos.
Ne, neišeik.
Noriu, kad kas vakarą ištrauktum mano antklodę
ir sakytum, jog metas miegoti.
Tėvai to nedaro. Plius, aš ilgiuosi tavęs.
Au revoir, Harieta. Au revoir.
Prancūziškai tai -
Viso gero.
Žinau, kad esu per didelė tam.
Bet dabar man gali padėti
tik vienintelis vaistas - apsimesti, jog man - penkeri.
Olė Golė manęs neišgelbės.
Apsimetimas penkiamete - irgi.
Teks atidėti pagalbines priemones.
Išgelbėt mane gali tik Harieta M. Velš.
„Draugai, romėnai ir daržovės, paklausykite manęs.“
Kvaila.
„Kam būti garnyrais, jei galim būt pagrindiniais patiekalais?“
Pagrindiniais patiekalais?
Pradžioje mes buvom bulvės
Ir važiavome į skonių šalį
Sušokom su trintuve O tada iškepėm iki rusvumo
Prisipažinsim traškiai Mes dėvime aukso karūną
Nesupratau, iš kur atsirado ši daina,
bet labai norėjau pažiūrėti, kas su ja bus toliau.
Mes parodysim jums kelią į skonių šalį
Ponia Elson, mes susitarėme, kad Harieta pridės kelias eilutes,
bet mano pjesę ji pavertė
miuziklu.
Marijona, suprantu, kodėl pyksti.
Metas su tuo tvarkytis.
Tu jauti pyktį, nusivylimą, pavydą.
Leisk bent vienam šių jausmų vesti tave.
Bet, ponia Elson...
Aktorystė - kelionė, Marijona. Nebijok.
Harieta, iš pradžių.
Dabar visi garnyrai dainuos kartu.
Vienas, du, trys.
Regis, padariau kažką teisingo, nes kitą dieną
visos daržovės gilinosi į savo personažus.
Esu kas esu.
Berniukai, liaukitės
Nori bulvinukų?
Pradžioje mes buvom bulvės Važiavome į skonių šalį
Sušokom su trintuve
- Tada iškepėm iki rusvumo - Jūs stabdot eilę.
Prisipažinsim traškiai Mes dėvime aukso karūną
Mes parodysim jums kelią į skonių šalį
Aš esu briuselinis kopūstas.
Šlykštu.
Kaip gali norėti būti tuo, kas dvokia supuvusiais kiaušiniais?
Briuseliniai kopūstai įgauna sugedusių kiaušinių kvapą
neteisingai juos apdorojus.
Tinkamai apdorojus juos garuose,
briuseliniai kopūstai pasižymi salstelėjusiu skoniu ir švelnia tekstūra.
Aš esu briuselinis kopūstas.
Kada tai liausis?
Aktorystė - kelionė, Marijona. Nebijok.
Harieta.
Kokia tu apgailėtina.
Ponia Elson, Harieta nori perimti mano...
Marijona, atėjai. Puiku.
Pačiu laiku.
Repetuosim naują Harietos parašytą sceną.
„Fu, briuselini kopūste, tu dvoki supuvusiais kiaušiniais.“
„Briuseliniai kopūstai įgauna sugedusių kiaušinių kvapą...“
To jau per daug.
Aš - ne piktadarė, aš - pagrindinis patiekalas.
Tu neišsisuksi.
Marijona.
Dėmesio.
Sukviečiau jus į slaptą naujos dainos repeticiją be Marijonos.
- Repetuosime pabaigą. - Gudriai sumanei, Harieta.
Pažvelkit, kas atėjo.
Norėjom pasakyti, kad mes išeisime iš pjesės,
jei negrįšime prie pirminio scenarijaus.
Gal ir geriau bus be Marijonos.
Žinojau, kad Džeinė buvo teisi. Be keptos vištos
mūsų Rudenėlio šventės spektaklis nepavyks.
Marijona, juk žinai, kad be tavęs spektaklio nebus.
Derėjo apie tai pagalvot prieš užgrobiant mano scenarijų.
Jums atrodo, kad Harieta M. Velš
nori patobulinti pjesę.
Bet iš tiesų ji man keršija.
Netiesa.
Tikrai? Vadinasi, tu nebepyksti, jog aš nesu tavo draugė?
Tai buvo seniai.
Pasakyčiau: „Vagies kepurė dega.“
Bet tu neturi kepurės.
Todėl pasakysiu: „Vagies baisus svogūno kostiumas dega.“
Tu pati melagė.
Pasakė melagė.
Aš - ne melagė!
Atsiprašau. Aš netyčia. Neužsigavai?
Visi matėt. Ji mane pastūmė.
Darykite ką nors!
- O ką mums... - Pirmyn.
Bėk, Harieta!
Ką darysim ją pagavusios?
Neįsivaizduoju. Maniau, tu žinai.
Kur ji nubėgo?
Išsiskirstykim!
To negali būti.
Pamenate, sakiau apie naujo gyvenimo kvapą?
Bet pas Marijoną atsidūrė mano sąsiuvinis.
Ir aš užuodžiau vien baimę.
Kadangi sakai, kad nesi melagė,
vadinasi, parašei tik tiesą.
Be manęs niekas nedrįsta kaityti mano knygutės!
Čia apie mane.
Štai taip Harietos amžius oficialiai pasibaigė.
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
Aš stengiuosi dėl savo rajono
Visiems šypsausi
Stengiuosi sakyti tiesą
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
Aš būsiu, kuo aš noriu būt
Mano autonomija
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Ne, nesikirpsiu plaukų
Ir rengsiuosi kaip noriu
Man patinka būti savimi
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
Išvertė Egidija Namavičė