От стоте трагедии, които може да ме сполетят,
номер едно, точно преди да ме затисне къща
като Злата вещица от Запада, бе това.
СТРОГО СЕКРЕТНО
Ето още нещо за мен.
Върни ми тефтера!
Всичко в него е лично!
Така.
"Марион има един куп награди,
но се учудвам, че няма гигантски трофей
за това, че е крайно отвратително същество."
А всички мислят, че подлярката съм аз?
Да видим тук. Това е яко.
"Страховитото чудовище под леглото
не трябва да се казва Торбалан, а Рейчъл Хенеси."
Не ме бий.
Майчице! Тук има по нещо за всекиго.
Позабавлява се, Марион.
Сега й върни тефтера.
Дори за Джейни.
Какво?
Недей, Марион, моля те!
Добре, няма да го прочета.
Нека Джейни реши какво да направи.
Изборът е твой.
Аз само искам, искаш и ти,
искаме ние...
Ще бъда какъвто реша.
Ще бъда свободен.
Не, косата ми няма да е къса.
И дрехите си ще избирам.
Харесва ми да бъда себе си.
Аз не искам, не искаш и ти,
не искаме да ни командват.
ВСИЧКИ МЕ МРАЗЯТ
ПО РОМАНА НА ЛУИЗ ФИЦХЮ
Всичко вътре е само за моите очи.
"Джейни иска да стане виден учен като мадам Кюри.
Но понякога ми се струва, че ще стане луд учен, лош учен,
или лош луд учен."
Знам, че звучи ужасно,
но помниш ли случая с домата?
Дали е плод, зеленчук, или супер-дуперска топка?
Май предпочитам да е зеленчук.
Плод е.
Мислех, че сте първи приятелки, Джейни.
И аз мислех така.
Бет Елън, кажи кога да спра.
Стоп. - Добре.
Чий ред е?
Майчице.
Чий?
Твой и на Лилави чорапи.
"Пинки и Лилави чорапи май трябва да напуснат училище
и да заминат с някой цирк."
Извинявай, че не сме съвършени като теб, Хариет.
Чий ред е?
Няма да слушам повече.
Злодействай на воля, Марион!
Хубаво, върви.
Прости се с тефтера.
Спаси ме!
Печелиш.
"Хората ходят у Кери Андрюс само защото..."
Дори не бях стигнала до гадното.
Марион, престани!
Върни й го. Много важно какво е писала.
За теб е важно. - Не!
Джейни, ще прочетеш ли пасажа за Спорт?
Джейни, недей!
"Понякога не понасям Спорт.
Все се притеснява и трепери над баща си
като някаква бабичка."
Спорт, това беше просто наблюдение.
Наблюдение, базирано на тази случка.
Побързай, филмът започва след 15 минути.
Баща ти да измие чиниите.
Не, пръстите му ще се сбръчкат.
Няма да може да пише на машината.
Остави ги за после!
Джейни, чиния неизмита из мислите се скита.
Наистина ли го мислиш?
Мисля много неща, трудно ми е да им хвана края.
Нали уж пишеш само истината?
Или лъжеш?
Не лъжа.
Откъде изобщо си разбрала? Не беше там.
Шпионирала ли си ни?
Понякога само така изниква истината.
Всички ни ли шпионираш?
Върни ми тефтера!
Никога няма да го получиш.
Задръж го! Ще си купя друг.
Ама че късмет да стане тая беля
точно когато Ол Голи замина за Монреал.
Тя щеше да намери решение.
Ол Голи!
Защо имаш шапка с фламинго?
Не знам, питай въображението си.
Ти пък си облечена като лук.
Защо ме повика?
Децата в училище прочетоха всичко, което съм писала за тях.
Помниш ли думите на Джон Кийтс?
"Красотата е истина, истината - красота."
В това е цялото познание.
Не си отивай.
Благодаря за колелото. Връщам се в Монреал.
И помни, добрият шпионин никога не се предава!
СТРАНИЦИ
Какво още прави шпионинът, когато му вземат тефтера?
Купува си нов.
Ол Голи бе права. Нямаше да спра.
Задачата ми беше да казвам истината, не да се извинявам.
Чувствах се като Джек Лондон.
Дебнещ вълк единак.
Щях да мина и без одобрение.
Разполагах с тефтер, писалка и мозък.
Добро утро, Спорт. Джейни.
Чуваш ли нещо, Спорт?
Не. Нищичко.
Нов тефтер.
Започваме с четене на книга по ваш избор.
И нямам предвид справочника с бебешки имена, г-н Уайтхед.
Мисля да си сменя името на Барнаби.
Изяжте се!
Джейни!
Побърквах се! Хартията шумолеше
и сякаш казваше: "Знаем нещо лошо за теб".
Спорт.
"Забелязали ли сте, че Хариет М. Уелш смърди?"
Аз? Смърдя? Наистина ли?
Ушите ми пламтяха. Имах чувството, че ще се стопят.
Сякаш всички ми се присмиваха.
Може ли до тоалетна?
Защо ни дават толкова домашни?
Не ми пука.
Но мразя бургерите за обяд.
Независимо от всичко, винаги ще пиша истината.
И ще спечеля награда "Пулицър".
А онези ще казват...
Ето я Хариет М. Уелш.
Ние не я разбирахме.
И не е вярно, че миришеше.
Чу ли, че Хариет смърди?
След училище се задействах.
И какво, ако понамирисвам?
Бас ловя, че и краката на Уила Катър смърдят.
Мери имаше агънце малко, агънце малко, агънце малко...
Дали не са изгонили Кларита от Куба за фалшиво пеене?
Може да е важно, да проуча.
Ние сме клуб "Ловци на шпиони"
и сме тук да отървем града от шпионите!
За какви шпиони говорите?
Хариет?
Хариет е шпионка!
Шпионира всички ни.
И после пише гадости!
След нея!
Накъде отиде? - Разделете се!
Това беше моят шпионски маршрут и го познавах отлично.
Не знам как ме бяха открили, но поне се измъкнах.
Продължавам с шпионирането.
И раз, и два, и три, и...
Ало?
Ясно!
Бяха научили шпионския ми маршрут от стария ми тефтер.
Не!
Джейни и Марион заедно?
Сърцето ми падна в петите.
После на земята. И накрая в канала.
Щом Джейни е с ловците на шпиони...
и Спорт е там.
Приберете йо-йото, господине.
Хариет е някъде там.
Трябва да сме нащрек.
Ол Голи казваше, че изкуството е страдание.
Но ми се щеше да не ми се стоварва изведнъж.
Тази нощ реших, че не ми трябват нито приятели,
нито шпионски маршрут.
Само ме разсейваха.
Ще се заключа в стаята си вовеки
и ще прекарам живота си в блажена самота като Емили Дикинсън.
Аз, Емили Дикинсън, трябва да издържа трудностите, самотата
и ужасно боцкащите старовремски дрехи,
за да направя хората свободни чрез истината.
Хариет!
Хариет.
Време е за училище. Не чуваш будилника.
Няма да ходя.
Напротив.
Не мога. Ще прекарам живота си в блажена самота.
Глупости. - Правя палачинки.
Палачинки!
Не ми трябваха палачинки и приятели.
Нито шпионски маршрут. Нито да мириша добре.
Исках само капитанът на влекача да надуе сирената.
И веднъж стигаше.
Хайде, надуй сирената. Надуй сирената!
Надуй сирената! Надуй я!
Предавам се.
Хайде на приключение, деца.
Назад, назад, назад, назад през мъглите на времето
до древната цивилизация на...
Имитатори.
Знам, че искаха да ми натрият носа, но...
Все пак се питах какво пишат за мен.
Може ли до тоалетна?
Какви ги вършех? Нямаше да ме сломят.
Не можеха!
Аз бях Хариет М. Уе...
Сандвичът ми. Прекалиха!
Да бях птичка! Те знаят как да летят сами.
Всички ме мразят. И може би с право.
Беше самата истина.
С ново развитие - започвах да мразя себе си.
Да се държа така с приятелите си... Понякога съм отвратителна.
Имам се за нещо повече от другите.
Аз съм егоист.
Например, винаги вземам последното парче пица.
За да спазя клетвата си винаги да казвам истината,
трябваше да съм искрена и за себе си.
СПОРТ ДЖЕЙНИ
Не беше извинение, но може би те щяха да ми простят.
Боже, подхлъзнах се.
Много съжалявам, Хариет.
Не съжаляваш!
Нарочно го направи, Рейчъл. - Какво става тук?
Случайно залях Хариет с боя, а тя реши, че е нарочно.
Нарочно беше!
Щом Рейчъл казва, че е случайно, така е.
Ще дам салфетки.
Не е смешно!
Ето, ще ти помогна...
Джейни, забрави ли думите на Хариет, че не си мадам Кюри?
Ето ти това.
"Спорт Бабичката". Така те нарече.
Изведнъж ми прекипя. Трябваше да се махна.
Извинявай!
Вкъщи, докато се миех, се сетих за думите на Кийтс.
Щом истината е красива, как нещата станаха толкова грозни?
Знаех, че Ол Голи е заминала, но за пръв път осъзнах,
че няма да се върне.
Нямах избор. Трябваше да се справя както аз си знам.
Жаба!
Докосна лицето ми! Ще ми пораснат брадавици!
Жаба!
Какво става тук?
Жаба!
Отмъщението е сладко, но и малко тръпчиво.
И леко пикантно.
Трябваше да опиша съвършения си план,
за да не забравям, че съм успяла.
Хариет, току-що се обадиха от училището. Възмутени са!
Вярно ли е, че си провалила часа с жаба?
Нямаше как. Марион открадна личния ми тефтер
и го прочете на всеослушание...
Казаха, че си писала ужасни неща за съучениците си.
Вярно ли е?
Аз само казах истината.
Дай тефтера. Веднага.
Марион не ми връща другия.
Този ми е нужен. И аз - на него!
Давам ти последна възможност.
Дай ми тефтера. - Само ако обещаеш да не го четеш.
Не си в положение да поставяш условия.
Ако ми дадете джобни, мога да ви подкупя.
Имаш пет секунди.
Не се доближавайте, Еди ще ви накълве.
Не си мислете, че няма.
Клъв! Клъв! Двойно клъв!
Тефтерът, Хариет. Ако обичаш.
Не!
Първо си помислих, че някой ден ще се смеем
на този патешки обстрел.
После обаче си казах: "Свършено е с мен".
Аз само искам, искаш и ти,
искаме ние...
Аз не искам, не искаш и ти,
не искаме да ни командват.
Опитвам с каквото мога да правя добро на квартала.
Усмихвам се широко,
гледам да не лъжа.
Аз само искам, искаш и ти,
искаме ние...
Аз не искам, не искаш и ти,
не искаме да ни командват.
Ще бъда какъвто реша.
Ще бъда свободен.
Аз само искам, искаш и ти,
искаме ние...
Не, косата ми няма да е къса.
И дрехите си ще избирам.
Харесва ми да бъда себе си.
Аз не искам, не искаш и ти,
не искаме да ни командват.
Превод на субтитрите Боряна Богданова