V seznamu 100 nejhorších věcí, co se mi můžou stát,
na prvním místě, těsně před tím, že na mě spadne dům
jako na Zlou čarodějnici ze Západu, bylo tohle.
PŘÍSNĚ TAJNÉ
A tady je něco dalšího o mně.
Vrať mi můj zápisník.
Všechno v něm je soukromé!
Tak schválně.
„Při všech cenách, co Marion vyhrála,
mě překvapuje, že nezískala obří pohár
za úspěchy dosažené v oboru odpornosti.“
Panečku. A to všichni za královnu říše zla považují mě?
Podívejme. Tohle je lahůdka.
„Té děsivé bytosti, co žije pod postelí,
by se nemělo říkat bubák, ale spíš Rachel Hennessyová.“
Neubližuj mi.
No panečku. Je tu něco na každého.
Tak jo, Marion. Pobavila ses.
Teď Harriet ten zápisník vrať.
Dokonce i na Janie.
Co?
Nedělej to, Marion. Prosím.
Fajn, nepřečtu to.
Ať se rozhodne Janie, co udělat.
Je to na tobě, Janie.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
„VŠICHNI MĚ NESNÁŠEJÍ“
ŠPIÓNKA HARRIET
PODLE KNIHY
Co je uvnitř, můžu číst jen já.
„Janie prý chce být významnou vědkyní jako madam Curie.
Občas mi ale přijde, že by mohla být šílenou vědkyní, příšernou vědkyní,
nebo snad šílenou, příšernou vědkyní.“
Tak jo, vím, že to zní hrozně,
ale pamatuješ na to s tím rajčetem?
Je to ovoce, zelenina, nebo bomba míček?
Víc se mi líbilo jako zelenina.
Je to ovoce.
Já myslela, že jste nejlepší kamarádky, Janie.
To já taky.
Beth Ellen, jen řekni „stop“.
- Stop. - Dobrá.
Kdo je další?
Ty brďo.
Kdo je to? Kdo je to?
Fialové ponožky a ty.
„Někdy si říkám, že by Bledule a Fialové ponožky měli odejít ze školy
a nastoupit do obludária.“
Mrzí nás, že nejsme tak dokonalí jako ty, Harriet.
Kdo je další?
Tohle už nemusím snášet.
Do toho, Marion. Užij si to.
Fajn, jdi si.
Tohle už nikdy neuvidíš.
Zachraň mě!
Vyhrála jsi.
„Někdy si říkám, že lidi chodí ke Carrie Andrewsové domů, protože...“
Ještě jsem nedošla k tomu šťavnatému.
Marion, nech toho.
Prostě jí ten zápisník vrať. Koho zajímá, co napsala?
- Tebe by mělo. - Ne!
Janie, přečetla bys to prosím Čiperovi?
Janie, ne.
„Někdy nemůžu Čiperu vystát.
Tím, jak se neustále něčeho obává a obskakuje otce,
občas působí jako stará babka.“
Čipero, to byl jen drobný postřeh.
Drobný postřeh na základě tohoto drobného okamžiku.
Čipero, hejbni kostrou. Film začíná za čtvrt hodiny.
To to nádobí nemůže umýt táta?
Ne, to by měl ruce samé varhánky.
Nemohl by psát na stroji.
A nemůžeš ho umýt potom?
Janie, když nádobí neumyješ, klidu si pak neužiješ.
To si fakt myslíš, Harriet?
Já si myslím všechno možné. Těžko si udržuju přehled.
Neříkala jsi, že píšeš jen pravdu?
Nebo snad lžeš?
Já nelžu.
Jak o tom vůbec víš? Ani jsi tam nebyla.
Špehovala jsi nás?
Někdy je to jediná možnost, jak se dobrat pravdy.
Špehuješ nás všechny?
Dej mi můj zápisník!
Nikdy ho zpět nedostaneš, Harriet.
Fajn. Nech si ho. Tak si seženu jiný!
Jako naschvál se vše tak zvrtlo,
zrovna když Gollyová odjela do Montrealu.
Ta by věděla, co dělat.
Teto Gollyová!
Proč máš na klobouku plameňáka?
Nevím. Je to výplod tvé fantazie, ne mojí.
Mimoto, já tu nejsem převlečená za cibuli.
Tak proč tu jsem?
Spolužáci našli můj zápisník a přečetli si vše, co jsem o nich napsala.
Vzpomínáš, co kdysi řekl John Keats?
„Krása je pravda, pravda krása je.“
To je vše, co potřebuješ vědět.
Neodcházej.
Dík za to kolo. Spěchám zpět do Montrealu.
A pamatuj, dobrý špión se nikdy nevzdává!
KNIHY U PAIGE
Co ještě dobrá špiónka udělá, když jí Marion ukradne zápisník?
Koupí si zápisník nový.
Teta Gollyová měla pravdu. Nešlo ustoupit.
Mým úkolem bylo říkat pravdu, děj se co děj. Ne se omlouvat.
Byla jsem jako můj oblíbenec Jack London.
Jako osamělý vlk na lovu.
Nepotřebovala jsem svolení kapitána remorkéru.
Měla jsem svůj zápisník, své pero a svůj mozek.
Dobré ráno, Čipero.
Janie.
Neslyšels něco, Čipero?
Ne. Vůbec nic.
Nový zápisník.
Nuže, třído.
Začneme četbou knihy dle vlastního výběru.
A tím nemyslím knihu o dětských jménech, pane Whiteheade.
Uvažuju, že si změním jméno na Barnabyho.
Smiřte se s tím!
Janie! Janie!
Mohla jsem vyletět z kůže. To šustění lístku.
Jako by nějaký hlásek říkal: „Víme o tobě něco špatného.“
Hej, Čipero.
Hele!
„Nevšiml sis někdy, že Harriet M. Welschová smrdí?“
Já? Že smrdím? Fakt smrdím?
Uši jsem měla tak horké, jako by se mi měly roztavit.
Měla jsem pocit, že se mi všichni smějí.
Musím na záchod.
Proč nám pan Horatio dává tolik úkolů?
Úkoly mě netíží.
Jen nesnáším k obědu mleté v housce.
Ať mi provedou cokoli, vždy budu psát pravdu. Vždycky.
A napíšu slavné knihy. A získám Pulitzerovu cenu.
A mí bývalí přátelé řeknou...
Tamhle je Harriet M. Welschová.
Úplně nesprávně jsme ji pochopili.
PS, nikdy jsme nemysleli, že smrdí.
Slyšelas, že Harriet smrdí?
Po škole jsem se dala do práce.
A co, že mi trochu smrdí nohy?
Wille Cather určitě taky občas smrděly.
Mary měla ovečku, ovečku, ovečku...
Neutekli Garciaovi do Ameriky,
protože Claritu vyhostili z Kuby za její zpěv?
Může to být důležité. Prověřit.
My jsme Klub lovců špiónů
a chceme tohle město vyčistit od špiónů!
Špióni? Co to povídáte?
Harriet?
Harriet je špiónka!
Špehuje nás všechny.
A pak píše hanebnosti!
Za ní!
- Kudy běžela? - Rozdělíme se!
Tohle je moje špiónská trasa a já ji znám líp než kdokoli jiný.
Nevím, jak mě našli u Garciaových,
ale aspoň jsem jim frnkla.
Teď jsem se mohla vrátit ke špehování.
A raz, a dva, a tři a...
Haló?
No jistě.
Lovci špiónů znali všechny zastávky mé trasy,
protože měli můj starý zápisník.
Ne.
Janie a Marion? Pospolu?
Sevřel se mi žaludek.
A srdce. A hrdlo.
Jestli s nimi spolupracovala Janie, tak...
Čipera taky.
Radši si to jojo schovejte, pane.
V okolí řádí Harriet.
Musíme se mít na pozoru.
Teta Gollyová řekla, že pro umění je třeba trpět.
Kéž by to ale bylo ve vlnách, a ne jako jeden velký příval.
Tehdy večer jsem si řekla, že nepotřebuju přátele,
a dokonce ani svou špiónskou trasu.
Stejně mě to jen rozptylovalo.
Rozhodla jsem se zamknout v pokoji napořád
a strávit život v báječném osamění jako Emily Dickinson.
Já, Emily Dickinson, musím překonat nesnáze, osamělost
a neskutečně svědící, staromódní šaty,
abych mohla lidu sdělovat pravdu a osvobodit jej.
Harriet!
Harriet.
Harriet. Škola volá. Zaspala jsi budík.
Já do školy nejdu.
Ano, jdeš.
Nemůžu. Strávím život v báječném osamění.
- Nestrávíš. - Udělám ti palačinky.
Mm. Palačinky.
Nepotřebovala jsem palačinky. Ani přátele.
Ani špiónskou trasu. Ani nějak zvlášť vonět.
Potřebovala jsem jen, aby kapitán remorkéru zatroubil.
Jen jednou, a bude klid.
No tak. Zatrub. Zatrub!
Zatrub! Zatrub!
Vzdávám to.
Třído, vydejme se na dobrodružství.
Zpět, zpět, zpět branami času
do starověké civilizace...
Opičíte se.
Vím, že mi jen dávali ochutnat mé vlastní medicíny, ale...
stejně mě zajímalo, co o mně píšou.
Musím na záchod.
Co jsem to dělala? Mě zlomit nemohli.
Nedokázali by to.
Já jsem Harriet M. We...
Můj sendvič. To snad ne.
Kéž bych byla ptáček. Ti umějí být sami.
Všichni mě nesnášejí. A možná ne úplně bezdůvodně.
Psala jsem pravdu.
Ale najednou už jsem se začala nesnášet i já sama.
Jak jsem se to ke svým přátelům chovala. Někdy dokážu být fakt nadutá.
Občas si myslím, že jsem lepší než druzí.
Jsem sobecký člověk.
Vždycky si třeba vezmu poslední kousek pizzy.
Došlo mi, že jestli mám dodržet slib, že budu vždy říkat pravdu,
je třeba, abych řekla pravdu o sobě.
ČIPERA JANIE
Nebyla to omluva, ale mohlo to pomoct, aby mi Janie a Čipera odpustili.
Jejda.
Hele!
Propána. Asi jsem uklouzla.
Je mi to moc líto, Harriet.
Ne, není!
- Bylo to schválně, Rachel Hennessyová. - Co se tu děje?
Nechtěně jsem Harriet polila barvou a ona myslí, že to bylo schválně.
Taky že bylo!
Když Rachel říká, že to bylo nechtěně, bylo to tak.
Donesu ubrousky.
To není k smíchu!
Na, Harriet. Pomůžu ti...
Janie, zapomnělas snad, že podle Harriet nejsi žádná madam Curie?
Zkus tohle.
„Stará babka Čipera.“ Tak tě nazvala.
Najednou mě to nějak přemohlo.
Musela jsem utéct.
Moc se omlouvám.
Když mě poslali domů umýt se, přemýšlela jsem nad slovy Johna Keatse.
Jestli je pravda tak krásná, proč všechno tak zošklivělo?
Věděla jsem, že je teta Gollyová pryč, ale poprvé mi to doopravdy došlo.
Už se nikdy nevrátí.
Neměla jsem na výběr. Musela jsem to udělat ve stylu Harriet.
Je to žába!
To né.
Dotkla se mé tváře!
Naskáčou mi bradavice!
Je to žába!
- Je to žába! - Žába!
- Ale ne. - Co se tu děje?
Žába!
Pomsta je prý sladká, ale je i malinko štiplavá.
S kapičkou pálivé omáčky.
Můj plán byl tak dokonalý, že jsem si ho musela zapsat,
aby mi mé budoucí já věřilo, že se to vážně stalo.
Harriet M. Welschová. Teď volali ze školy. Zuří!
Tys zkazila celou hodinu nějakou žábou?
Já... Já musela. Marion ukradla můj soukromý zápisník
a předčítala ho všem nahlas. A...
Podle školy jsi psala naprosto strašné věci o spolužácích.
Je to pravda?
Jenom jsem psala pravdu.
Ten zápisník, Harriet. Hned.
Marion mi můj druhý zápisník nevrátí.
Tenhle potřebuju. On potřebuje mě!
Harriet, dávám ti poslední šanci.
Dej mi ten zápisník.
Jen když slíbíš, že si ho nepřečteš.
Nemáš nárok vznášet požadavky, Harriet.
Kdybys mi dal zálohu na kapesné, mohla bych tě uplatit.
Máš pět sekund.
Nepřibližuj se, nebo tě Eddie klovne.
On to udělá. Nemysli, že ne.
Klov! Klov! Dvojklov!
Ten zápisník, Harriet. Prosím.
Ne!
Nejdřív mě napadlo, že se jednou zasmějeme
při vzpomínce na den, kdy se sklonili před kachnou.
Hned nato mě napadlo: „Mám obří průšvih.“
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
A pomáhat se snažím vždy svému okolí.
Usmívám se
a pravdu říkat chci.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
Překlad titulků: Jiří Sailer