Manā sarakstā "100 sliktākie notikumi, kas ar mani varētu atgadīties"
pirmajā vietā, apsteidzot to, ka man varētu uzkrist māja
kā Ļaunajai Rietumu Raganai, bija šis.
PILNĪGI SLEPENI
Un te ir vēl kaut kas par mani.
Atdod manu piezīmju grāmatiņu!
Tās saturs ir privāts!
Nu tad, lūk!
"Brīnos, ka Meriona, kas ieguvusi tik daudz balvu, nav saņēmusi milzu godalgu
par to, ka viņa ir tik riebīgs cilvēks."
Un visi domā, ka es esmu tā sliktā?
Paskatīsimies! Šis ir labs.
"Tas šausminošais radījums, kas dzīvo pagultē,
būtu jāsauc nevis par bubuli, bet gan par Reičelu Henesiju."
Nedari man pāri!
O! Te ir kaut kas par ikvienu.
Tā, Meriona. Esi papriecājusies.
Tagad atdod Harietai piezīmju grāmatu!
Pat par Džeiniju.
Ko?
Nedari to, Meriona! Lūdzu.
Labi, es to nelasīšu.
Ļaušu Džeinijai izlemt, ko viņa grib darīt.
Tava izvēle, Džeinij.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
VISI MANI IENĪST
PAMATĀ - LUĪZAS FICJŪ GRĀMATA
Tās saturs ir domāts tikai man.
"Džeinija saka, ka grib kļūt par ievērojamu zinātnieci kā Kirī kundze.
Bet dažreiz man šķiet, ka viņa varētu būt traka zinātniece, slikta zinātniece
vai, iespējams, traka, slikta zinātniece."
Labi, tas izklausās briesmīgi, bet vai atceries to notikumu ar tomātu?
Vai tas ir auglis, dārzenis, vai arī tā ir super duper bumba?
Man laikam tas patika labāk, kad bija dārzenis.
Tas ir auglis.
Man likās, ka jūs esat labākās draudzenes, Džeinij.
Arī man tā likās.
Beta Elena, tikai pasaki, kad beigt.
- Beidz! - Labi.
Kurš nākamais?
Ak vai!
Par kuru tur ir? Par kuru?
Par Violetajām Zeķēm un tevi.
"Dažreiz man šķiet, ka Pinkijam un Violetajām Zeķēm vajadzētu pamest skolu
un pievienoties dīvaiņu cirkam."
Mums žēl, ka neesam tik nevainojami kā tu, Harieta.
Kurš nākamais?
Es to vairs netaisos paciest.
Vari izpausties, Meriona! Izklaidējies!
Labi, ej.
Tu to vairs nekad neredzēsi.
Glāb mani!
Tu uzvarēji.
"Dažreiz man šķiet, ka cilvēki pie Kerijas Endrūsas iet ciemos tikai..."
Es pat vēl nenolasīju labāko.
Meriona, izbeidz!
Atdod Harietai piezīmju grāmatu. Kuram rūp tas, ko viņa raksta?
- Tev vajadzētu rūpēt. - Nē!
Džeinij, vai tu varētu to nolasīt Sportam?
Džeinij, nevajag.
"Dažreiz es Sportu nespēju izturēt.
Ar to nemitīgo raizēšanos un noņemšanos ar tēvu
viņš reizēm atgādina vecu kundzīti."
Sport, tas... tas bija tikai novērojums.
Tikai novērojums, kura pamatā ir šis atgadījums.
Sport, pasteidzies! Filma sākas pēc 15 minūtēm.
Vai traukus nevar nomazgāt tavs tētis?
Nē, no tā viņam sačervelēsies pirksti.
Viņš nespēs rakstīt ar rakstāmmašīnu.
Vai nevari tos nomazgāt vēlāk?
Džeinij, labs tas darbiņš, kas padarīts.
Tu tiešām tā domā, Harieta?
Es domāju par daudz ko. Reizēm ir grūti izsekot.
Man likās, tu teici, ka raksti tikai patiesību.
Vai varbūt tu melo?
Es nemeloju.
Kā tu vispār par to zini? Tevis tur nemaz nebija.
Vai tu mūs izspiegoji?
Reizēm tā ir vienīgā iespēja noskaidrot patiesību.
Vai tu izspiego mūs visus?
Atdod piezīmju grāmatiņu!
Tu neatgūsi šo piezīmju grāmatu, Harieta.
Labi. Vari to paturēt. Es dabūšu citu!
Man par nelaimi viss aizgāja šķērsām
tieši pēc Oles Golijas aizbraukšanas uz Monreālu.
Viņa zinātu, ko darīt.
Ole Golij!
Kāpēc tev uz cepures ir flamings?
Es nezinu. Tā ir tava iztēle, nevis manējā.
Turklāt ne jau es esmu tā, kas saģērbusies kā sīpols.
Nu, kāpēc esmu šeit?
Skolasbiedri atrada manu piezīmju grāmatu un izlasīja visu, ko par viņiem rakstīju.
Vai atceries, ko ir teicis Džons Kītss?
"Skaistums ir patiesība, patiesība ir skaistums."
Tas ir viss, kas tev šai pasaulē jāzina.
Nepamet mani!
Paldies par velosipēdu. Man jāatgriežas Monreālā.
Un atceries: laba spiedze nekad nepadodas!
PEIDŽAS GRĀMATNĪCA
Zināt, ko vēl laba spiedze dara,
kad Meriona Hotorna nozog viņas piezīmju grāmatiņu?
Viņa nopērk jaunu piezīmju grāmatiņu.
Olei Golijai bija taisnība. Es nedrīkstēju padoties.
Mans uzdevums bija teikt patiesību, lai tur vai kas. Nevis atvainoties.
Jutos kā mans mīļākais rakstnieks Džeks Londons.
Es biju vientuļš vilks, kas devies medībās.
Man nevajadzēja apstiprinājumu no velkoņa kapteiņa.
Man bija piezīmju grāmatiņa, pildspalva un smadzenes.
Labrīt, Sport!
Džeinij!
Vai tu kaut ko dzirdi, Sport?
Nē. Neko nedzirdu.
Jauna piezīmju grāmatiņa.
Tā, skolēni.
Sāksim ar jūsu izvēlētās grāmatas lasīšanu.
Un ar to es nedomāju bērnu vārdu grāmatu, Vaitheda kungs.
Es domāju mainīt savu vārdu uz "Bārnabijs".
Samierinieties!
Džeinij! Džeinij!
Es juku prātā. Tās zīmītes čaukstēšana
bija kā balss, kas saka: "Mēs par tevi zinām kaut ko nelāgu."
Ei, Sport!
Ei!
"Vai esat ievērojuši, ka Harieta M. Velša smird?"
Es? Smirdu? Vai es smirdēju?
Man ausis svila tā, ka šķita - izkusīs.
Likās, ka visi par mani smejas.
Man vajag uz tualeti.
Kāpēc Horācija kungs uzdod tik daudz mājasdarbu?
Mājasdarbi mani neuztrauc.
Man riebjas, ka pusdienās ir maltās gaļas burgeri.
Lai vai ko viņi man nodarītu, es vienmēr rakstīšu patiesību.
Un sarakstīšu slavenas grāmatas. Un iegūšu Pulicera balvu.
Un mani bijušie draugi teiks...
Tur ir Harieta M. Velša.
Kā mēs viņu pārpratām!
Un P. S., mums nelikās, ka viņa smird.
Vai dzirdēji, ka Harieta Velša ož?
Uzreiz pēc skolas es atkal ķēros pie darba.
Nu un, ja manas kājas mazliet oda?
Varu derēt, ka arī Vilai Keterei dažreiz oda kājas.
Mērijai bija jēriņš mazs Jēriņš mazs, jēriņš mazs
Vai Garsijām bija jābrauc uz Ameriku tāpēc,
ka Klaritu patrieca no Kubas viņas dziedāšanas dēļ?
Tas varētu būt svarīgi. Jāpapēta.
Mēs esam Spiegu ķērāju klubs
un esam šeit, lai atbrīvotu pilsētu no spiegiem!
Spiegiem? Par ko jūs runājat?
Harieta?
Harieta ir spiedze!
Viņa izspiego mūs visus.
Un tad raksta nejaucības!
Dzenamies pakaļ!
- Uz kuru pusi viņa aizskrēja? - Sadalāmies!
Šis bija mans spiegošanas maršruts, un es to pārzināju vislabāk.
Nezinu, kā viņi mani atrada pie Garsijām,
bet man vismaz izdevās aizšmaukt.
Tagad varēju atgriezties pie spiegošanas.
Un viens, un div', un trīs, un...
Hallo!
Protams. Spiegu ķērāji zināja mana spiegošanas maršruta pieturas,
jo viņiem bija mana vecā piezīmju grāmatiņa.
Nē.
Džeinija un Meriona? Kopā?
Manas iekšas izvēlās cauri grīdai.
Tad cauri zemei. Tad iekšā kanalizācijā.
Ja Džeinija sadarbojās ar spiegu ķērājiem, tad...
arī Sports.
To jojo labāk lieciet nost, kungs.
Kaut kur apkārt klīst Harieta.
Mums jābūt modriem.
Ole Golija teica, ka liela māksla prasa lielus upurus.
Bet es vēlētos, kaut tie būtu jānes pamazām, nevis visi uzreiz.
Tonakt es nolēmu, ka man nevajag ne tikai draugus,
bet arī spiegošanas maršrutu.
Viņi šā vai tā bija tikai traucēkļi.
Es vienkārši ieslēgšos savā istabā uz visiem laikiem
un pavadīšu dzīvi lepnā vientulībā gluži kā Emīlija Dikinsone.
Man, Emīlijai Dikinsonei, ir jāpārcieš dzīves likstas, vientulība
un ārkārtīgi kņudinošas, vecmodīgas drēbes,
lai es varētu teikt patiesību masām un atbrīvot tās.
Harieta!
Harieta! Jādodas uz skolu. Tu nogulēji modinātāju.
Es uz skolu neiešu.
Jā, iesi gan.
Es nevaru. Es pavadīšu dzīvi lepnā vientulībā.
- Nē, nepavadīsi. - Es tev izcepšu pankūkas.
Pankūkas.
Man nevajadzēja pankūkas. Man nevajadzēja draugus.
Man nevajadzēja spiegošanas maršrutu. Man pat nevajadzēja labi smaržot.
Man tikai vajadzēja, lai velkoņa kapteinis uztaurētu.
Tikai vienreiz, un viss būtu labi.
Nu taču! Uztaurē! Uztaurē!
Uztaurē! Uztaurē!
Es padodos.
Skolēni, dosimies piedzīvojumā!
Atpakaļ, atpakaļ, atpakaļ, atpakaļ, cauri laiku lokiem
uz seno civilizāciju...
Pakaļdarinātāji!
Zinu, ka viņi tikai atdarīja man to, ko biju darījusi viņiem, bet...
man tomēr gribējās zināt, ko viņi par mani raksta.
Man vajag uz tualeti.
Ko es darīju? Viņi mani nesalauzīs.
Viņi nespēj mani salauzt.
Es biju Harieta M. Ve...
Mana sviestmaize. Kā viņi uzdrošinājās!
Kaut es būtu putns! Putni prot lidot vieni paši.
Visi mani ienīst. Un varbūt pamatoti.
Tā bija patiesība.
Jaunais pavērsiens bija tāds, ka arī es sāku sevi ienīst.
Es pret saviem labākajiem draugiem biju izturējusies ļoti augstprātīgi.
Dažreiz es domāju, ka esmu labāka par citiem.
Es esmu savtīgs cilvēks.
Piemēram, es vienmēr paņemu pēdējo picas šķēli.
Es sapratu: ja grasos turēt zvērestu vienmēr teikt patiesību,
ir tikai godīgi, ka izstāstu patiesību par sevi.
SPORTAM DŽEINIJAI
Tā nebija atvainošanās, bet varbūt tas palīdzētu Džeinijai un Sportam man piedot.
Vai dieniņ! Es laikam paslīdēju.
Man ļoti žēl, Harieta.
Nē, tev nav žēl!
- Tu to izdarīji tīšām, Reičela Henesija. - Kas te notiek?
Es nejauši aplēju Harietu ar krāsu, un viņa domā, ka es to izdarīju tīšām.
Tas bija tīšām!
Harieta! Ja Reičela saka, ka tas bija nejauši, tad tas bija nejauši.
Atnesīšu papīra dvieļus.
Tas nav smieklīgi!
Ņem, Harieta. Es palīdzēšu...
Džeinij, vai esi aizmirsusi Harietas teikto, ka neesi nekāda Kirī kundze?
Paņem šo.
"Vecā kundzīte Sports." Tā viņa nosauca tevi.
Piepeši manī kaut kas pārtrūka.
Man bija jātiek prom.
Man ļoti žēl.
Kad mani aizsūtīja mājās sakopties, es domāju par Džona Kītsa vārdiem.
Ja patiesība ir tik skaista, kā viss izvērtās tik neglīti?
Es zināju, ka Ole Golija ir prom, bet nu es to aptvēru pa īstam.
Viņa nekad neatgriezīsies.
Man nebija izvēles. Man bija jārīkojas Harietas stilā.
Varde!
Tā pieskārās manai sejai!
Man būs kārpas!
Varde!
- Varde! - Varde!
Kas te notiek?
Varde!
Runā, ka atriebība esot salda, bet tā ir arī mazliet skābena.
Un ar kripatiņu asās mērces.
Mans plāns bija tik nevainojams, ka to noteikti vajadzēja pierakstīt,
lai vēlāk pierādītu pati sev, ka viss patiešām tā notika.
Harieta M. Velša! Tikko zvanīja no skolas. Viņi ir pārskaitušies!
Tu esot izjaukusi stundu ar vardi?
Man nācās. Meriona nozaga manu privāto piezīmju grāmatiņu
un lasīja to visiem priekšā. Un...
Tu esot rakstījusi briesmu lietas par saviem klasesbiedriem.
Vai tā ir taisnība?
Es tikai teicu patiesību.
Piezīmju grāmatiņu, Harieta! Tagad.
Meriona man neatdos otru piezīmju grāmatiņu.
Man šo vajag. Tai esmu vajadzīga es!
Harieta, dodu tev pēdējo iespēju.
Dod man piezīmju grāmatiņu!
Tikai tad, ja apsoli to nelasīt.
Tu neesi tādā situācijā, lai izvirzītu prasības, Harieta.
Ja jūs izmaksātu man avansā kabatas naudu, es varētu jūs piekukuļot.
Tev ir piecas sekundes.
Atkāpieties, vai arī Edijs jums ieknābs.
Viņš to izdarīs. Nešaubieties!
Knābiens! Knābiens! Dubultknābiens!
Piezīmju grāmatiņu, Harieta. Lūdzu.
Nē!
Mana pirmā doma bija, ka reiz mēs visi atskatīsimies un pasmiesimies
par dienu, kad viņi pieliecās, lai izvairītos no pīles.
Mana otrā doma bija: "Man ir beigas."
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Un es pūlos darīt labu Savā apkaimē
Es smaidu jauki
Un cenšos taisnību teikt
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Tulkojusi Aija Apse