På listen over de 100 verste tingene som kunne skje meg,
var nummer én, rett over at et hus landet på meg, dette.
TOPPHEMMELIG
Her står det noe annet om meg.
Gi meg tilbake notisboka mi. Alt som står i den, er privat!
Hør på dette. "Marion har vunnet mange priser,
men tenk at hun ikke har et trofe for hennes prestasjoner som en råtten person."
Jøss. Og alle tror at jeg er ufinhetenes dronning?
Her er det en bra en.
"I stedet for å kalle udyret under senga
for busemannen, burde de kalle det Rachel Hennessy."
Ikke skad meg.
Jøss. Det står noe om alle her.
Ok, Marion. Du har hatt det moro. Gi Harriet tilbake notisboka.
Selv Janie.
Hva?
- Ikke gjør det, Marion. Vær så snill. - Ok, jeg skal ikke lese det.
Jeg lar Janie bestemme hva hun vil gjøre. Det er ditt valg, Janie.
Jeg vil bare Du vil bare
Vi vil bare
Jeg skal være den jeg vil være
Min valgfrihet
Nei, jeg vil ikke klippe håret
Og jeg har på meg hva som helst
Jeg liker å være meg selv
Jeg vil ikke Du vil ikke
Vi vil ikke bli fortalt hva vi skal gjøre
"ALLE HATER MEG"
SPIONEN HARRIET
BASERT PÅ BOKA AV LOUISE FITZHUGH
Det som står der, er bare ment for meg.
"Janie sier hun vil bli en stor forsker som Madame Curie,
men noen ganger tror jeg hun er en gal forsker, en dårlig forsker,
eller kanskje en gal, dårlig forsker."
Det høres fryktelig ut, men husker du hva som skjedde med tomaten?
Er den en frukt, en grønnsak eller en superduperball?
- Jeg likte den bedre som en grønnsak. - Den er en frukt.
- Jeg trodde dere var bestevenner, Janie. - Det trodde jeg også.
Beth Ellen, si stopp.
- Stopp. - Ok.
Hvem er den neste?
Oi sann.
Hvem er det?
Lillasokk og deg.
"Noen ganger tror jeg Pinky og Lillasokk burde slutte på skolen
og bli del av raring-sirkuset."
Beklager at vi ikke er like perfekte som deg, Harriet.
Hvem er den neste?
Jeg trenger ikke å høre mer på dette. Slå deg løs, Marion.
Greit, gå. Da får du aldri se denne igjen.
Redd meg!
Du vinner.
"Jeg tror folk bare besøker Carrie Andrews fordi..."
Jeg kom ikke til den gode delen.
Marion, kutt ut. Gi Harriet notisboka. Hvem bryr seg om hva hun skrev?
- Du burde det. - Nei!
Janie, vil du lese det for Sport?
Janie, ikke gjør det.
"Noen ganger takler jeg ikke Sport.
Han bekymrer seg for, og duller med, faren sin hele tiden.
Noen ganger er han som en liten, gammel dame."
Sport, det... Det var bare en liten observasjon.
En liten observasjon fra dette lille øyeblikket.
Sport, opp med farta. Filmen begynner om 15 minutter.
- Kan ikke faren din vaske opp? - Nei, fingrene hans blir rynkete.
Da kan han ikke bruke skrivemaskinen.
Kan du ta oppvasken senere?
En tallerken med flekker er en tallerken som vonde minner vekker.
Er det det du mener?
Jeg mener mange ting. Det er vanskelig å holde styr på alt.
Du sa at du bare skriver sannheten. Eller lyver du?
Jeg lyver ikke.
Hvordan visste du om det? Du var ikke der.
Spionerte du på oss?
Noen ganger må jeg det for å finne ut sannheten.
Spionerer du på oss alle?
Gi meg notisboka mi!
- Du får aldri tilbake notisboka. - Greit. Behold den. Jeg får meg en ny en!
Det var typisk at alt gikk galt rett etter at Ole Golly dro til Montreal.
Hun hadde hatt en løsning.
Ole Golly!
- Hvorfor er det en flamingo på hatten din? - Vet ikke. Det er din fantasi.
Det er ikke jeg som er utkledd som en løk.
Hvorfor er jeg her?
Barna på skolen fant notisboka mi og leste alt jeg skrev om dem.
Husker du hva John Keats sa?
"Skjønnhet er sannhet, sannhet er skjønnhet."
Det er alt du trenger å vite.
Ikke dra.
Takk for sykkelen. Må dra tilbake til Montreal.
Og husk at en god spion aldri gir seg!
Vet du hva annet en god spion gjør når Marion stjeler notisboka?
Hun kjøper en ny notisbok.
Ole Golly hadde rett. Jeg kunne ikke slutte.
Jobben min var å fortelle sannheten, samme hva. Ikke si unnskyld.
Jeg følte meg som forfatteren Jack London. Jeg var en ensom ulv ute på jakt.
Jeg trengte ikke kapteinens anerkjennelse.
Jeg hadde notisboka mi, pennen min og hjernen min.
God morgen, Sport. Janie.
- Hører du noe, Sport? - Nei, ingenting.
Ny notisbok.
Ok, barn. Vi starter dagen med å lese en valgfri bok.
Med "valgfri bok" mener jeg ikke barnenavn-boken, Mr. Whitehead.
Jeg vurderer å endre navnet mitt til Barnaby.
Godta det!
Janie! Janie!
Jeg holdt på å bli gal. Lyden av at lappen ble åpnet
var som en stemme som sa: "Vi vet noe fælt om deg."
Hei, Sport.
Hei!
"Har du lagt merke til at Harriet M. Welsch lukter vondt?"
Jeg lukte vondt? Luktet jeg vondt?
Ørene mine var så varme at det føltes som om de ville smelte.
Det var som om alle lo av meg.
Toalettillatelse, takk.
Mr. Horatio gir oss alltid så mye lekser.
Jeg bryr meg ikke om leksene. Jeg bare hater kjøttdeigburger til lunsj.
Samme hva de gjør mot meg, vil jeg alltid skrive sannheten.
Og skrive store bøker og vinne en Pulitzerpris.
Og mine eksvenner vil si...
Der er Harriet M. Welsch.
- Som vi misforsto henne. - PS: Vi syntes aldri hun stinket.
Hørte du at Harriet Welsch lukter vondt?
Etter skolen jobbet jeg videre.
Hva så om foten min stinket litt? Willa Cathers fot stinket nok av og til.
Mary hadde et lite lam, lite lam
Måtte familien Garcia dra til USA
fordi Clarita ble kastet ut av Cuba fordi hun sang? Undersøk det.
Vi er Spionfangerklubben, og vi skal bli kvitt byens spioner!
Spioner? Hva snakker dere om?
Harriet?
Harriet er en spion!
- Hun spionerer på oss alle. - Og så skriver hun slemme ting!
Følg etter henne!
- Hvilken vei løp hun? - Vi deler oss!
Dette var min spionrute, og jeg kjente den bedre enn noen.
Jeg vet ikke hvordan de fant meg, men jeg slapp unna.
Nå kan jeg spionere videre.
Én og to og tre og...
Hallo?
Selvfølgelig. Spionfangerne kjente alle stoppene på spionruten
fordi de hadde min gamle notisbok.
Nei.
Janie og Marion sammen?
Magen min falt gjennom gulvet. Så bakken. Så kloakken.
Hvis Janie samarbeidet med spionfangerne, så gjorde Sport også det.
Du bør legge vekk jojoen, sir. Harriet er der ute et sted.
Vi må være på vakt.
Ole Golly sa at man må lide for stor kunst,
men jeg skulle ønske at ikke all lidelsen kom på én gang.
Den kvelden bestemte jeg meg for at jeg verken trengte venner
eller spionruten min.
De var bare forstyrrelser. Jeg skulle låse meg inne på rommet
og tilbringe livet mitt i ensomhet, akkurat som Emily Dickinson.
Jeg, Emily Dickinson, må overvinne motgang, ensomhet
og gammeldagse klær som klør ekstremt mye,
sånn at jeg kan fortelle sannheten til folket og sette dem fri.
Harriet!
Harriet. Harriet. Tid for skolen. Du sov gjennom alarmen.
- Jeg drar ikke på skolen. - Jo, det gjør du.
Jeg kan ikke det. Jeg skal tilbringe livet mitt i ensomhet.
- Nei. - Jeg lager pannekaker.
Pannekaker.
Jeg trengte ikke pannekaker, venner
eller en spionrute. Jeg trengte ikke engang å lukte godt.
Jeg trengte bare at kapteinen skulle tute. Bare én gang, så ville det gå bra med meg.
Kom igjen. Tut! Tut!
Jeg gir opp.
Bli med meg på et eventyr.
Tilbake, tilbake gjennom tidens slør, til den eldgamle sivilisasjonen til...
Hermekråker.
Jeg vet de bare lot meg smake min egen medisin,
men jeg lurte likevel på hva de skrev om meg.
Toalettillatelse, takk.
Hva drev jeg med? De fikk ikke knekke meg. De kunne ikke knekke meg.
Jeg var Harriet M. We...
Smørbrødet mitt. De gjorde ikke det.
Skulle ønske jeg var en fugl. De kan fly alene.
Alle hater meg. Og kanskje de hadde et poeng.
Det var sannheten. Det nye var at jeg begynte å hate meg selv også.
Måten jeg behandlet bestevennene mine på. Jeg kan være snørrhoven.
Noen ganger tror jeg at jeg er bedre enn andre. Jeg er egoistisk.
Jeg tar for eksempel alltid det siste pizzastykket.
Hvis jeg skulle holde løftet om alltid å fortelle sannheten,
måtte jeg også fortelle sannheten om meg selv.
Det var ikke en unnskyldning, men kanskje Janie og Sport ville tilgi meg.
Ops.
- Hei! - Oi, jeg må ha snublet.
- Jeg er lei for det, Harriet. - Nei, det er du ikke!
- Du gjorde det med vilje. - Hva er det som foregår her?
Jeg sølte maling ved et uhell, og hun tror jeg gjorde det med vilje.
Hun gjorde det!
Hvis Rachel sier det var et uhell, så var det det. Jeg henter tørkepapir.
Det er ikke morsomt!
Her, Harriet. La meg hjelpe...
Janie, har du glemt at Harriet sa at du er ingen Madame Curie?
Prøv dette.
"Liten, gammel dame"-Sport. Det var det hun kalte deg.
Plutselig klikket det for meg. Jeg måtte komme meg ut.
Jeg er lei for det.
Jeg ble sendt hjem for å vaske meg, og jeg tenkte på hva John Keats sa.
Hvis sannheten var så skjønn, hvordan ble alt så stygt?
Jeg visste at Ole Golly var borte, men for første gang slo det meg:
Hun ville aldri komme tilbake.
Jeg hadde ikke noe valg. Jeg måtte gjøre dette på Harriets måte.
Det er en frosk!
Den var nær ansiktet mitt! Jeg kommer til å få vorter!
Det er en frosk!
- Det er en frosk! - En frosk!
- En frosk!
Hva er det som foregår her?
En frosk!
Det sies at hevnen er søt, men den er også litt pikant.
Og med et hint av chilisaus.
Planen min var så perfekt at jeg skrev ned alt
for å vise fremtidige meg at det virkelig skjedde.
Harriet M. Welsch. Skolen ringte. De er rasende!
De sa at du forstyrret en hel time med en frosk?
Jeg måtte det. Marion stjal min private notisbok
og leste den for alle.
Skolen sa at du skrev fryktelige ting om klassekameratene dine. Er det sant?
Jeg fortalte bare sannheten.
Notisboka, Harriet. Nå.
Marion gir meg ikke tilbake notisboka. Jeg trenger denne. Den trenger meg!
Harriet, jeg gir deg én siste sjanse. Gi meg notisboka.
- Dere må love at dere ikke leser den. - Du kan ikke stille krav, Harriet.
Hvis jeg får lommepengene på forskudd, kan jeg bestikke dere.
Du har fem sekunder på deg.
Gå vekk, ellers vil Eddie hakke dere. Han gjør det. Ikke tro noe annet.
Hakk! Hakk! Dobbelthakk!
- Notisboka, Harriet. Vær så snill. - Nei!
Min første tanke var at vi en dag ville se tilbake på dette og le.
Min andre tanke var: "Det er ute med meg."
Jeg vil bare Du vil bare
Vi vil bare
Jeg vil ikke Du vil ikke
Vi vil ikke bli fortalt hva vi skal gjøre
Og jeg gjør mitt beste for Å gjøre noe godt i nabolaget
Jeg smiler pent
Og jeg prøver å snakke sant
Jeg vil bare Du vil bare
Vi vil bare
Jeg vil ikke Du vil ikke
Vi vil ikke bli fortalt hva vi skal gjøre
Jeg skal være den jeg vil være
Min valgfrihet
Jeg vil bare Du vil bare
Vi vil bare
Nei, jeg vil ikke klippe håret
Og jeg har på meg hva som helst
Jeg liker å være meg selv
Jeg vil ikke Du vil ikke
Vi vil ikke bli fortalt hva vi skal gjøre
Tekst: Espen Stokka