Na seznamu najhujših stvari, ki se mi lahko zgodijo,
tik pred tistim, da se mi zruši hiša na glavo, je bilo to.
STROGO ZAUPNO
Tu je še nekaj o meni.
Vrni mi zvezek.
Vse, kar piše notri, je zasebno.
Pa dajmo.
"Presenečena sem, da med vsemi Marioninimi nagradami
ni tiste za najbolj zoprnega človeka."
Pa imajo mene za največjo hudobnico?
Poglejmo. Ta je dobra.
"Strašnemu bitju pod posteljo
ne bi smeli reči bavbav, ampak Rachel Hennessy."
Ne trpinči me.
O vseh piše.
Prav, Marion. Dala si si duška.
Zdaj pa ji vrni zvezek.
- Celo o Janie. - Kaj?
Nikar, Marion. Prosim.
Prav, ne bom prebrala.
Naj se Janie odloči, kaj bo naredila. Ti se odloči, Janie.
Hočem biti, hočeš biti,
hočemo biti...
Bom, kar bom hotela biti,
samostojna bom.
Ne, ne bom se ostrigla.
Oblekla bom, kar bom hotela,
komaj čakam, da bom taka, kot sem.
Jaz nočem, ti nočeš,
nihče noče, da mu ukazujejo.
"VSI ME SOVRAŽIJO"
PO DELU LOUISE FITZHUGH
To, kar piše, je samo zame.
"Janie bi rada postala znanstvenica kot Marie Curie.
Včasih se mi zdi, da lahko postane nora znanstvenica, slaba znanstvenica
ali nora slaba znanstvenica."
Vem, da zveni grozno. Spomni se, kaj je bilo s paradižnikom.
Je sadje, zelenjava ali super-duper žoga?
- Bolj mi je bila všeč kot zelenjava. - Sadje je.
Mislila sem, da sta najboljši prijateljici.
Jaz tudi.
Beth Ellen, povej, kdaj naj neham.
- Nehaj. - Prav.
Naslednji?
- O fant. - Kdo je?
Vijolični štumf in ti.
"Včasih se mi zdi, da bi se morala Ogrc in Vijolični štumf
pridružiti cirkusu čudakov."
Žal nama je, da nisva popolna kot ti, Harriet.
- Naslednji? - Tega mi ni treba prenašati.
Kar bodi hudobna. Daj si duška.
Prav, pojdi. Tega ne boš več videla.
Reši me!
Zmagala si.
"Včasih se mi zdi, da gredo h Carrie Andrews le zato..."
Sploh še nisem prišla do najboljšega dela.
Marion, nehaj. Vrni ji zvezek. Komu mar, kaj je napisala?
- Tebi bi moralo biti. - Ne!
Janie, boš ti prebrala Sportu?
Janie, nikar.
"Sporta včasih ne prenesem.
Ves čas komplicira zaradi očeta
kot kakšna stara gospa."
Sport... Samo opazka je bila.
Samo opazka, ki je temeljila na tem dogodku.
Sport, pohiti, film se začne čez 15 minut.
- Ne more oče pomiti? - Ne, ker se mu prsti čisto zgubajo.
Potem ne more tipkati.
Ne moreš pomiti potem?
Janie, puščena posoda ti misli gloda.
Res tako misliš?
Veliko stvari mislim. Težko jim je slediti.
Rekla si, da pišeš samo resnico. Razen če lažeš?
Ne lažem.
Kako sploh to veš? Saj nisi bila zraven.
Si vohunila za nama?
Včasih samo tako ugotovim resnico.
Za vsemi vohuniš?
Daj mi zvezek!
Nikoli ga ne boš dobila nazaj.
Pa ga imej. Drugega si bom kupila.
Res imam smolo, po Grčinem odhodu v Montreal je šlo vse po zlu.
Ona bi mi znala svetovati.
Stara Grča!
- Zakaj imaš na klobuku plamenca? - Ne vem, to je tvoja domišljija, ne moja.
Poleg tega nisem jaz oblečena kot čebula.
Zakaj sem tu?
Sošolci so v mojem zvezku prebrali, kaj sem napisala o njih.
- Veš, kaj je nekoč rekel John Keats? -"Lepota je resnica, resnica je lepota."
To je vse, kar moraš vedeti.
Ne hodi.
Hvala za kolo. Nazaj v Montreal moram.
Ne pozabi, dober vohun nikoli ne odneha.
Veste, kaj še naredi vohun, ko ji Marion ukrade zvezek?
Kupi si novega.
Stara Grča je imela prav. Ne morem odnehati.
Moje delo je govoriti resnico. Ne se opravičevati.
Počutila sem se kot moj najljubši pisatelj Jack London: kot volk samotar na lovu.
Nisem potrebovala kapitanovega odobravanja.
Imela sem zvezek, pero in možgane.
Dobro jutro, Sport in Janie.
- Si kaj slišal, Sport? - Ne, čisto nič.
Nov zvezek.
Začnimo dan z branjem iz knjige po vaši izbiri.
S tem ne mislim knjige o imenih za dojenčke, Mezinček.
Premišljujem, da bi se preimenoval v Barnabyja.
Sprijaznite se!
Janie! Janie!
Ob šelestenju sporočila se mi je mešalo.
Kot bi govorilo: "Vemo nekaj grdega o tebi."
Sport.
"Ste opazili, da Harriet M. Welsch smrdi?"
Jaz? Smrdim? Sem kdaj smrdela?
Ušesa so mi tako žarela, da sem se bala, da se bodo stopila. Vsi so se mi smejali.
Smem na stranišče?
Zakaj nam da Horatio vedno toliko naloge?
Vseeno mi je za nalogo. Sovražim mleto meso v sendviču za malico.
Naj me še tako zafrkavajo, vedno bom pisala resnico.
In priljubljene knjige. In dobila pulitzerja.
- Moji bivši prijatelji pa bodo rekli... - To je Harriet M. Welsch.
- Nismo je razumeli. - Nikoli ni smrdela.
Si slišala, da Harriet smrdi?
Po šoli sem se znova lotila dela.
Pa kaj, če mi noge malo smrdijo! Gotovo so kdaj tudi Willi Cather.
Meri je imela malo jagnje, malo jagnje.
So Garcievi prišli v ZDA,
ker so jih zaradi Claritinega petja vrgli s Kube?
Mogoče je pomembno. Razišči.
Smo klub lovcev na vohune.
Mesto bomo očistili vohunov!
Vohunov? Kaj pa govorite?
Harriet?
- Harriet je vohunka! - Vohuni za nami.
In piše hudobije.
Za njo!
- Kam je šla? - Ločimo se!
To je bila moja vohunska pot. Poznala sem jo bolje od njih.
Kako se me našli pri Garcievih? A sem jim vsaj ušla.
Zdaj se lahko vrnem k vohunjenju.
Ena, dve, tri...
Halo?
Seveda. Poznajo vse postaje ob moji vohunski poti, ker imajo moj zvezek.
Ne.
Janie in Marion? Skupaj?
Srce me je zabolelo. Kot bi mi ga kdo stisnil in prebodel.
Če je Janie sodelovala z lovci na vohune, je tudi Sport.
Pospravite jojoja, gospod. Harriet je nekje.
Pozorni moramo biti.
Grča je rekla, da je treba za umetnost trpeti.
Želim si, da bi prišlo v manjših valovih, ne v cunamiju.
Tisto noč sem sklenila, da ne potrebujem prijateljev,
pa tudi vohunske poti ne. Le odvračali so me od pomembnih stvari.
Za vedno se bom zaklenila v sobo
in preživela v čudoviti samoti kot Emily Dickinson.
Jaz, Emily Dickinson, moram premagati nesreče, osamljenost
in zelo pikajoča starinska oblačila.
Da bom povedala resnico množicam in jih osvobodila.
Harriet!
Harriet.
Harriet. V šolo bo treba. Budilko si prespala.
- Ne grem v šolo. - Ja, greš.
Ne morem. Življenje bom preživela v čudoviti samoti.
- Ne, ne boš. - Palačinke bom spekla.
Palačinke.
Nisem potrebovala palačink, prijateljev
ali vohunske poti. Tudi dišati mi ni bilo treba.
Potrebovala sem le to, da kapitan potrobi. Samo enkrat, pa bo vse v redu.
Daj no, potrobi.
Potrobi. Potrobi!
Vdam se.
Gremo na pustolovščino, učenci.
Nazaj, nazaj, nazaj v daljno preteklost,
v starodavno civilizacijo...
Posnemovalci!
Vedela sem, da mi vračajo z enakim,
vseeno me je zanimalo, kaj pišejo o meni.
Grem lahko na stranišče?
Le kaj mi je bilo? Ne bodo me zlomili. Ne morejo me zlomiti.
Bila sem Harriet M. We...
Moj sendvič. Menda niso!
Rada bi bila ptica. Ptice znajo letati same.
Vsi me sovražijo. Mogoče upravičeno.
To je bila resnica. Tudi jaz sem se zasovražila.
Kako sem delala z najboljšima prijateljema? Včasih sem res vzvišena.
Včasih se imam za boljšo od drugih.
Sebična sem.
Vedno vzamem zadnji kos pice.
Če hočem držati obljubo, da bom vedno govorila resnico,
je prav, da povem resnico tudi o sebi.
Ni bilo opravičilo, a morda mi bosta Janie in Sport odpustila.
Ojej, iz rok mi je ušlo. Zelo mi je žal, Harriet.
Ne, ti ni.
- To si naredila nalašč, Rachel. - Kaj se dogaja?
Po nesreči sem polila Harriet. Misli, da je bilo nalašč.
- Res je bilo nalašč. -Če Rachel pravi, da ni bilo, ni bilo.
Po papirnate brisače grem.
Ni smešno!
Izvoli, Harriet. Pomagala ti bom.
Si pozabila, da je Harriet rekla, da nisi Marie Curie?
Vzemi.
Stara gospa Sport. Tako ti je rekla.
Nenadoma se mi je strgalo. Morala sem stran.
Oprosti.
Ko so me poslali domov, da se preoblečem, sem se spomnila na Keatsa.
Če je resnica tako lepa, zakaj je vse postalo tako grdo?
Vedela sem, da je Grča odšla. Šele zdaj mi je bilo jasno.
Ne bo se vrnila.
Ni mi preostalo drugega. To bom morala narediti po svoje.
Žaba je!
Mojega obraza se je dotaknila. Bradavice bom dobila!
Žaba je!
Kaj je zdaj to?
Žaba je!
Maščevanje je sladko, vendar je tudi grenko.
S kapljico pekoče omake.
Načrt je bil tako popoln, da sem ga morala zapisati,
da se ga bom vedno spomnila.
Harriet M. Welsch. Iz šole so klicali. Besni so.
Menda si ves razred prestrašila z žabo.
Morala sem, Marion mi je sunila zvezek z zasebnimi zapisi
in ga prebrala pred vsemi.
Menda si pisala grozne stvari o sošolcih. Je to res?
Samo resnico sem povedala.
Zvezek, Harriet. Takoj.
Marion mi ga noče vrniti.
Tega potrebujem. In on potrebuje mene.
Harriet, zadnjič ti pravim.
Daj mi zvezek.
-Če obljubiš, da ga ne boš brala. - Zdaj ne moreš postavljati zahtev.
Če mi dasta vnaprej žepnino, vaju lahko podkupim.
Pet sekund imaš.
Nazaj, ali pa vaju bo Edi kljunil. Res vaju bo, ne mislita, da ne bo.
Kavs, kavs!
Zvezek, Harriet. Prosim.
Ne!
Sprva sem pomislila, da bo nekoč smešno, da sem jima raco vrgla v faco.
Takoj zatem pa: "Z mano je konec."
Hočem biti, hočeš biti,
hočemo biti...
Jaz nočem, ti nočeš,
nihče noče, da mu ukazujejo.
Potrudila se bom, da bom počela dobro v soseski.
Lepo se smejim
in trudim se govoriti resnico.
Hočem biti, hočeš biti,
hočemo biti...
Jaz nočem, ti nočeš,
nihče noče, da mu ukazujejo.
Bom, kar bom hotela biti,
samostojna bom.
Hočem biti, hočeš biti,
hočemo biti...
Ne, ne bom se ostrigla.
Oblekla bom, kar bom hotela,
komaj čakam, da bom taka, kot sem.
Jaz nočem, ti nočeš,
nihče noče, da mu ukazujejo.
Prevedla Lorena Dobrila