Не съм болна.
Защо ме водиш на лекар?
Психиатърът е специален лекар, мила.
Д-р Уагнър само ще говори с теб за това, което преживяваш.
Нищо не преживявам.
Нека ти припомня.
Децата са прочели ужасните неща по техен адрес.
Уплашила си класа с жаба.
И какво още?
Сетих се.
Замери родителите си с пате.
Да го обсъдим сами - като майка и дъщеря?
Като приятелки?
Хитро, но не.
Заповядайте.
Аз съм д-р Уагнър. Приятно ми е, Хариет.
Знайте само, че съм доведена насила.
Разбрано, ще говорим после.
Влизаме ли?
Сякаш имах избор.
Няма да ви лъжа, малко се притеснявах.
Косата на лекарката беше огнена.
Имаше странни скулптури, детски игри
и кукла, която се взираше право в душата ми.
Щях да опитам, но ако станеше прекалено...
Прекрасно.
...винаги можех да избягам през прозореца.
И да отплавам с фалшива брада.
Къде се отнесе?
Никъде, докторе.
Аз само искам, искаш и ти,
искаме ние...
Ще бъда какъвто реша.
Ще бъда свободен.
Не, косата ми няма да е къса.
И дрехите си ще избирам.
Харесва ми да бъда себе си.
Аз не искам, не искаш и ти,
не искаме да ни командват.
АЗ СЪМ ЛУКЪТ
ПО РОМАНА НА ЛУИЗ ФИЦХЮ
Какво пишете за мен? - Бележки.
Нали нямаш нищо против? - Не.
Но ако е гадно и мама разбере, ще трябва да ходите на психиатър.
Искаш ли и ти тефтер?
Не е честно аз да имам, а ти - не.
Пръстите ме засърбяха при мисълта как запълвам страниците.
И отприщвам мислите си.
Явно беше капан.
Не, благодаря.
Е, Хариет, според теб защо си тук?
А според вас?
Бавачката ти е заминала внезапно.
Вероятно трудно се адаптираш.
Кажи ми какво мислиш.
Мислех, че вместо да бягам, по-лесно щеше да е да ме изгонят.
Вие ми се свят понякога.
Искаш ли да се гледаме втренчено?
Ангелче върху килима?
Хариет?
Искаш ли тефтера?
Да, моля.
ХАРИЕТ М. УЕЛШ
Написването на името ми винаги ме изпълва със сила.
Дори за разговор с психиатър.
Кажи как се почувства, когато бавачката ти замина.
Почувствах се така, сякаш...
Сякаш нещо се заби в корема ми.
Всичко й казах.
За Ол Голи, за откраднатия тефтер и за мен.
Искам да знам всичко.
За тази цел трябва да видя всичко.
А за да видя всичко, трябва да съм шпионин.
Знаеш ли, понякога е най-добре човек да шпионира себе си.
Добре.
Помисли над това. Ще говорим другия път.
Ще ти го върна на следващия сеанс. Става ли?
Лекарката ми хареса.
Но да ми даде тефтер, а после да го вземе, е доста подло.
Е, какво ти каза д-р Уагнър?
Каза, че си очарователна млада дама.
Права е.
Миличка, мислила ли си да се извиниш на приятелите си?
Не.
Д-р Уагнър предложи да ти дам цел.
Извини се на приятелите си и ще си върнеш тефтера.
Довечера ще играя карти у Уайтхед. Защо не дойдеш?
Да се извиниш първо на Пинки.
Той да ми се извини, че прочете тефтера ми!
Помисли си все пак.
Мислих.
После мислих още.
За това колко ми липсва тефтерът.
И Ол Голи.
И какво би казала, ако се извиня.
После мислих за готиния пръстен на Хауард Финч.
Понякога малките детайли правят измисленото да изглежда истинско.
Уважаеми съдебни заседатели,
тук съм, защото вярвам в силата на истината.
И възнамерявам да докажа, без никакво съмнение,
че клиентът ми е невинен по всички обвинения.
Замислих се за думите на Финч
и осъзнах, че не е нужно извинение,
а справедливост.
Добре дошли! Каръл, дано си дошла да играем.
Не да играя, Пеги, а да победя.
Пинки, виж кой е тук.
Защо не излезете навън с Хариет?
Сигурно има за какво да си говорите.
Добре.
Лесна работа. Печеля срещу Пинки, връщам си тефтера
и пет пари не давам за другите.
Не...
Какво става?
Случайно споменах на няколко души,
че ще дойдеш да се извиниш.
Вижте кой е тук, хора.
Здравейте.
СТРОГО СЕКРЕТНО
Вълшебен тефтер, отлети!
Чакаме извинението.
Всъщност смятах да докажа невинността си.
Уважаеми съдебни заседатели,
тук съм, защото вярвам в силата на истината.
И възнамерявам да докажа, без всякакво съмнение,
че клиентката ми Хариет М. Уелш, тоест аз,
е невинна по всички обвинения.
Нека има дело. Спечеля ли, връщате ми тефтера.
А когато загубиш?
Ще приема всякакво наказание.
Всякакво?
Съвещание.
Понеже играеш лук в пиесата,
ако загубиш, трябва да изядеш една глава.
Цялата.
Приемам.
За да си Хауард Финч, пръстенът е задължителен.
Да влизаме в съдебната зала.
Пинки, като домакин, ще си съдия.
Ще ми трябва роба.
Сетих се!
Рейчъл, ти си пристав. - Супер! Какво е това?
Ще поддържаш реда в залата. С всякакви средства.
Това ми е достатъчно.
Аз ще съм художникът!
А аз - стенограф.
Чудесно. Явно аз ще съм прокурорът. - Не.
Прокурорът съм аз.
Защо ти?
Най-добре познавам Хариет.
Наясно съм с всичките й номерца.
А аз какво да правя?
Може да си свидетел. Важен свидетел!
Суперважен свидетел.
Внимание! Заседанието започва.
На крака за обожаемия съдия Уайтхед.
Рейчъл нарече Пинки "обожаем".
"Уважаем" е, Рейчъл.
Все едно.
Казах "на крака", мизерници!
Какво е това?
Чукчето ми.
Седнете, моля.
Не знам дали заради пръстена, но се чувствах уверена.
Левият ми крак обаче казваше друго.
Притесни ли се?
Не.
Кракът ми трепери,
но имам солидна основа, на която да стъпя - истината.
Днешното дело е
"Бившите приятели на Хариет М. Уелш срещу Хариет М. Уелш".
Да започнем с встъпителните изявления.
Уважаем съд,
смятам да докажа, че подсъдимата Хариет М. Уелш
е престъпила закона за приятелството,
пишейки жестоки и нечестни обвинения, за които не се извинява.
Защитата?
Знам, че сега не ме харесвате. Дори ме мразите.
Но невинността не зависи от това дали харесвате човека.
Фактите са красноречиви.
И говорят, че съм виновна единствено за разкриването на истината!
Обвинението да призове първия си свидетел.
Призовавам като свидетел Роук Спорта.
Спорт, ще прочетеш ли пасажа на страница 55?
Щом трябва.
"Понякога не понасям Спорт.
Все се притеснява и трепери над баща си
като някаква бабичка."
Какви чувства буди това у теб?
Неприятни.
И не съм треперко, Хариет.
Няма дума "треперко".
Ще я допусна.
Онази вечер Джейни те помоли баща ти да измие чиниите,
за да отидете на кино. - Да.
А ти как й отговори?
"Пръстите му ще се сбръчкат и няма да може да пише на машината".
Когато Джейни каза да ги оставиш за после, какво й отговори?
"Чиния неизмита из мислите се скита."
Спорт, баба ми говори по този начин.
Нима?
Прощавай, че помагам на човек, който ме отглежда сам,
докато пише гигантски роман.
Просто изказах наблюдение. - Хариет...
Уж искаш да знаеш всичко,
а нищо не разбираш.
Тръгвам си.
Спорт.
Браво, Хариет.
Ти беше тази, която му го прочете
от моя таен личен тефтер.
Следващият свидетел.
Един по един всички, за които бях писала в тефтера си,
свидетелстваха срещу мен.
Ти беше най-голямата фенка на Хариет, нали?
Не знам дали е така.
Но се обличах като нея,
а веднъж основах таен фенклуб, наречен "Хариетки".
Пише се като "баретки", Бет Елън.
Но дали съм й била фен? Не бих казала.
Ясно.
Тогава, като най-големия нефенски фен, фенувал някога,
нека видим какво е написала Хариет за теб.
Добре.
"Понякога си мисля, че хората ходят у Кери Андрюс
само заради тортата на майка й."
Вярно ли е според теб?
Не.
Гостите у нас често казват, цитирам:
"Благодаря за поканата, прекарах чудесно".
Нямам други въпроси.
Кери, би ли заявила пред съда
какво казват хората, преди да дойдат у вас?
Питат дали майка ми е направила прочутата си торта.
Със сребриста поръска с вкус на снежинки.
Нямам други въпроси.
Съжалявам.
Но това нищо не означава.
Разкарай се, Кери. - Просто съвпадение!
Съдът призовава Бет Елън Хансън.
Прощавай, време е за суперважния свидетел.
Изчакай си реда.
Кротко, пръстенче.
Възразявам! Не е неин ред.
Отхвърля се?
Тефтер не ми трябва.
Знам наизуст отровните думи на Хариет. Цитирам:
"Марион има куп награди,
но се учудвам, че няма гигантски трофей
за това, че е крайно отвратително същество".
Ето как ще отговоря. Ти си пълна гаднярка,
Хариет М. Уелш.
А ето как ще отговоря аз. На 12 октомври в 15,30 ч.
вярно ли е, или не, че раздаваше брошури
със снимка на мен и Спорт с плюшките ни?
Ако ще водим сметка, извади всички онези пъти,
в които не съм била гаднярка.
Нямам други въпроси.
Бет Елън, днес колко пъти се въздържах да те обидя?
Три.
Не, два.
Три. Определено три.
Или четири.
Нямам други въпроси.
"Може би Бет Елън трябва да използва специален шампоан
за хора, които си дъвчат косата от нерви."
Твоят отговор?
Не съм нервна. Харесва ми вкусът.
"Пинки и Лилави чорапи трябва да напуснат училище
и да заминат с някой цирк."
Как се почувства? - Възмутен!
Тишина в залата! Тишина казах!
Простете, г-н съдия.
Напомням ви, че това е съд, а не зверилник.
Готино. - Упражнявах се.
Браво, момчета.
Изяжте се!
"Страховитото чудовище под леглото не трябва да се казва Торбалан,
а Рейчъл Хенеси."
Брат ми му вика така.
Време беше за заключителните пледоарии.
Признавам, че не всичко написано е мило,
но, както доказах, няма нищо невярно.
Великата Ол Голи казваше,
че отговорност на писателя е да казва истината,
защото истината е красота, а красотата - истина.
Усещах, че победата ми е вързана в кърпа.
След моите кръстосани разпити какво можеше да каже Джейни?
Вместо заключителна пледоария
нека призова...
Хариет М. Уелш като свидетел.
Възразявам! Това е в нарушение на правната система.
В нашата "правна система" свидетелската банка е басейнче за птици,
а съдията носи халата за баня на баща си.
Възражението се отхвърля.
Г-це Уелш, на стр. 77 сте написали нещо по мой адрес.
Бихте ли го прочели пред съда?
Добре.
"Джейни иска да стане виден учен като мадам Кюри.
Но ми се струва..." - Размислих, не го чети.
Остави тефтера и ми го кажи в очите.
Знаеш какво пише.
Знам какво си написала, но нека го чуя от устата ти.
Не искам. - Не ме карай да викам пристава.
Никак не би било добре.
Щом твърдиш, че е вярно, защо не го кажеш?
Защото...
Ти си страхливка, която шпионира приятелите си
и пише гадости в тефтера си, защото не ти стиска да ги кажеш гласно!
Може ли кратка почивка?
Отхвърля се.
Чакаме, адвокатке.
Кажи го.
Луд учен, лош учен
или лош луд учен.
Ужасно ме засегна.
Но е вярно.
Може и така да е, Хариет.
Но истината не е всичко.
И приятелството е важно.
А в него, ако засегнеш приятел, трябва да се извиниш.
Ол Голи ме учеше, че писателят трябва смело да казва истината
и да не се извинява за нея.
Обаче Ол Голи вече не е тук, за разлика от мен.
А ако се извиня, че не съм се извинила?
Просто го кажи. Не е толкова трудно.
Искам го повече от всичко на света, но...
Ти каза, че истината не е всичко.
А ако е всичко за мен?
Изборът е твой.
Казах, че ще изям лука, ако загубя, защото знаех, че ще спечеля.
Стигаше да докажа, че не лъжа, както и направих.
Но защо сякаш губя?
Никак не исках да играя лук в пиесата.
Но после видях и хубавото - той е многопластов.
И се опитах да се превъплътя в лука, но сега осъзнавам, че...
Лукът е миризливо и гадно нещо, което разплаква хората.
Също като мен.
Истината е, че лукът съм аз.
Тръгвате, деца.
Миличък, какво има?
Боже мой.
Миличка, какви са тези сълзи?
Душичка.
Как мина?
Извини ли се? Взе ли си тефтера?
Искам вкъщи.
Добре, миличка, хайде.
Превод на субтитрите Боряна Богданова