Ma ei ole haige.
Miks ma arsti juurde lähen?
Psühhiaater on teistmoodi arst, kallis.
Dr Wagner lihtsalt räägib sinuga ja aitab kirjeldada, mida sa läbi elad.
Ei ela ma midagi läbi.
Las ma värskendan su mälu.
Sõbrad lugesid õudseid asju, mida sa nendest kirjutasid.
Terroriseerisid klassi härgkonnaga.
Mis veel?
Ma tean.
Sa viskasid oma vanemaid mängupardiga.
Kas me ei saaks asja omavahel arutada? Ema ja tütar? Kaks sõpra?
Hea nali, Harriet.
Kui valmis olete.
Tere, mina olen dr Wagner. Meeldiv tutvuda, Harriet.
Ütlen kohe, et olen siin vastu oma tahtmist.
Võtan teadmiseks. Meie võime hiljem rääkida.
Kas läheme?
Nagu oleks mul valikut.
Ma ei hakka valetama, olin veidi pabinas.
Tohtri juuksed meenutasid leeke.
Veidrad kunstiteosed,
väikeste laste mängud
ja nukk, mis vahtis otse minu hinge.
Olin nõus proovima, aga kui asi kontrolli alt väljub...
Kui huvitav!
...teesklen, et imetlen kunsti, ja põgenen akna kaudu.
Kleebin habeme ette, hiilin puksiirlaevale.
Millest mõtled, Harriet?
Ei millestki, doktor. Mitte kõige vähemastki.
Ma tahan lihtsalt olla Sa tahad lihtsalt olla
Me tahame lihtsalt olla
Saan selleks, kes olla tahan
Iseseisvaks
Ei, ma ei lõika juukseid maha
Ja kannan seljas, mida tahan
Mulle meeldib Kui ma saan olla mina ise
Mina ei taha Sina ei taha
Me ei taha käskudele alluda
MA OLEN SIBUL
LOUISE FITZHUGH' AINETEL
Mida te minust kirjutate? - Teen mõned märkmed.
Sa ei pahanda, ega?
Ei. Aga kui ema kuuleb, et te õelusi kirjutate,
võite te ise psühhiaatrit vajada.
Kas soovid ka märkmikku?
Tundub ebaõiglane, et mul on märkmik, aga sul pole.
Mõte märkmikust pani mu sõrmed sügelema.
Mu pastakas üle lehekülgede libisemas, mu mõtted viimaks vabad, et liikuda.
Ilmselgelt oli see lõks.
Ei, aitäh, pole vaja.
Niisiis, Harriet. Miks sa siin oled?
Mida teie arvate?
Noh, ema sõnul pidi su hoidja ootamatult lahkuma
ja sul on vist raske kohaneda.
Räägi õige, millest sa mõtled.
Sellest, et põgenemise asemel
oleks ehk lihtsam end välja visata lasta.
Mind vaevab viimasel ajal peapööritus.
Kas korraldame põrnitsemisvõistluse?
Vaibainglit olete teinud?
Harriet? - Jah?
Kas soovid nüüd märkmikku?
Jah, palun.
MÄRKMIKU OMANIK:
Mu nimi uuel märkmikul tekitas alati tunde, et kõik on võimalik.
Isegi psühhiaatriga rääkimine.
Räägi, Harriet.
Mida tundsid, kui hoidja lahkus?
Ma tundsin, et... Ma tundsin...
Nagu oleks mu kõhus olnud veider pind.
Rääkisin kõik ära.
Ole Gollyst, varastatud märkmikust ja iseendast.
Ma tahan kõike teada.
Ja selleks pean ma kõike nägema.
Ja et kõike näha, pead sa olema spioon.
Tead, Harriet,
vahel on kõige parem luurata iseenda järele.
Hästi.
Tahan, et sa sellele mõtleksid. Räägime sellest järgmisel korral.
Annan märkmiku sulle siis tagasi.
Kas sobib?
Tunnistan, et proua meeldis mulle.
Kuigi märkmiku tagasi võtmine oli üsna räpane trikk.
Noh, mida dr Wagner sulle siis rääkis?
Ta ütles, et sa oled lummav noor daam.
Ta ei eksi.
Kallis, kas sa oled mõelnud sõpradelt vabandust paluda?
Ei.
Dr Wagner soovitas sulle eesmärgi anda.
Kui sa sõpradelt vabandust palud, saad märkmiku tagasi.
Mängin õhtul Whiteheadide juures kaarte. Võiksid kaasa tulla.
Saad Pinkylt vabandust paluda.
Tema peaks vabandust paluma, et ta mu märkmikku luges.
Mõtle sellele, eks?
Ma mõtlesin sellele.
Ja mõtlesin veel.
Mõtlesin, kui väga ma igatsesin oma märkmikku
ja Ole Gollyt. Ning mida Ole Golly ütleks, kui ma Pinkylt vabandust paluksin.
Siis mõtlesin, kui väga mulle meeldis Howard Finchi sõrmus.
Vahel jätavad sellised pisidetailid mulje, et võlts asi on täiesti ehtne.
Austatud vandekohtunikud,
olen siin, sest ma usun tõe võimu.
Ja ma kavatsen ümber lükata, vähimagi kahtluseta,
kõik minu kliendile esitatud süüdistused.
Ja siis mõtlesin Howard Finchi sõnadele.
Ja mõistsin, et polnud vaja vabandust paluda.
Ma vajasin hoopis õiglust.
Tere tulemast. Carol, loodan, et sa tulid siia mängima.
Oh ei, Peggy. Ma tulin siia võitma.
Pinky, vaata, kes tuli.
Minge õige Harrietiga aeda.
Teil on kindlasti ohtralt jutuainet.
Olgu pealegi.
See on käkitegu.
Räägin Pinky ära, saan märkmiku tagasi.
Teiste pärast pole vaja muretsedagi.
Ei!
Mis toimub, Pinky?
Ma mainisin vist mõnele inimesele kogemata,
et sa tuled siia vabandust paluma.
Näe, kes tuli. Vaadake.
Tere?
ÜLISALAJANE
Võlumärkmik, ära siit!
Oleme su vabanduseks valmis.
Tegelikult plaanisin ma oma süütust tõestada.
Austatud vandekohtunikud,
olen siin, sest ma usun tõe võimu.
Ja ma kavatsen ümber lükata, vähimagi kahtluseta,
kõik minu kliendile Harriet M. Welschile, teisisõnu mulle endale,
esitatud süüdistused.
Korraldame kohtuprotsessi. Kui ma võidan, saan märkmiku tagasi.
Ja kui sa kaotad?
Siis nõustun igasuguse karistusega.
Igasugusega?
Nõupidamine.
Kuna sa koolinäidendis sibulat mängid,
pead pärast kaotust sibula nahka pistma.
Terve sibula.
Karistus vastu võetud.
Howard Finchil peab loomulikult olema ka sõrmus.
Viime asja kohtusaali.
Pinky, oma majas oled sina kohtunik.
Siis on mul talaari vaja.
Ma tean.
Rachel, sina oled kohtuteener. - Vahva. Kes see on?
Pead kohtusaalis korda hoidma.
Kõigi vajalike vahenditega.
Asi selge.
Mina olen kohtukunstnik!
Ja mina teen märkmeid.
Tore. Mina olen loomulikult prokurör. - Ei.
Prokurör olen mina.
Miks sina?
Tunnen Harrieti paremini kui keegi teine. Ja tean kõiki ta trikke.
Ja mida mina siis teen?
Võid olla tunnistaja.
Staartunnistaja.
Superstaar-tunnistaja.
Kuulake kõik, kuulake kõik! Alustame istungit.
Palun tõuske, siseneb armsake kohtunik Whitehead.
Rachel ütles, et Pinky on armsake.
See sõna on „auväärne“, Rachel.
Mida iganes.
Ma käskisin teil tõusta, könnid!
Mis see on?
Mu haamer.
Palun istuge.
Ehk oli asi sõrmuses, aga ma tundsin ennast üsna kindlalt.
Ent mu vasak jalg ütles midagi muud.
Oled mures?
Ei.
Mu jalg võib ju tõmmelda,
aga jalgealune on kaljukindel: ma toetun tõele.
Tänane kaasus:
Harriet M. Welschi Endised Sõbrad versus Harriet M. Welsch.
Alustame avakõnedest.
Austatud kohus,
ma plaanin tõestada, et kohtualune Harriet M. Welsch
on korda saatnud sõprusevastaseid kuritegusid,
kirjutades julmi, ülekohtuseid süüdistusi ning keeldudes vabandust palumast.
Kaitsealuse advokaat?
Tean, et ma ei meeldi teile praegu.
Võite mind isegi vihata.
Aga inimese süütuse mõistmiseks ei peagi ta teile meeldima.
Sest faktid kõnelevad iseenda eest.
Ja need ütlevad, et ma olen süüdi vaid tõe rääkimises.
Süüdistaja, võite kutsuda oma esimese tunnistaja.
Ma kutsun tunnistajapinki Sport Rocque'i.
Sport, kas loeksite ette 55. leheküljel oleva lõigu?
Kui ma just pean.
„Vahel on Sport talumatu.
Ta muretseb kogu aeg ja poputab oma isa.
Vahel on ta nagu väike vanamutt.“
Ja kuidas te end seda lugedes tunnete?
Näruselt.
Ma ei poputa, Harriet. Ma pole poputist.
„Poputist“ pole vist õige sõna.
Annan loa.
Sport, kõnealusel õhtul küsis Janie, kas teie isa ei võiks nõusid pesta,
et teie saaksite kinno minna. - Vastab tõele.
Mida te vastasite?
Ütlesin: „Ei, ta sõrmed tõmbuvad krimpsu.
Ta ei saa niimoodi trükkida.“
Janie küsis: „No äkki pesed siis hiljem?“
Mida vastasite?
Et pesemata pada on raske unustada.
Sport, selliseid asju võiks öelda minu vanaema.
Ah tõesti?
No palun vabandust, et ma üritan aidata meest, kes mind üksinda kasvatab
ja üritab samal ajal romaani kirjutada.
See oli lihtsalt tähelepanek.
Harriet.
Sa küll väidad, et tahad kõike teada,
aga vahel ei tea sa midagi.
Mulle aitab.
Sport!
Hästi tehtud, Harriet.
Sina olid see, kes selle talle ette luges.
Minu privaatsest salamärkmikust!
Järgmine tunnistaja.
Üksteise järel käisid kõik inimesed, kellest ma kirjutanud olin,
minu vastu tunnistamas.
Kõik teavad, et kunagi olite te Harrieti suurim fänn. Vastab tõele?
No seda ma ei tea.
Aga ma üritasin tema moodi riides käia ja asutasin salajase fännklubi Harriett.
Kaks t-d, Beth Ellen. Nagu sõnas „barett“.
Aga kas ma olin tema fänn? Ei ütleks.
Selge.
Noh, teie kui suurim mitte-fänn, kes kedagi kunagi fännanud on...
Lugege ette, mida Harriet teie kohta kirjutas. Eks ole?
Olgu.
„Vahel arvan, et Carrie Andrewsile minnakse külla vaid seetõttu,
et ta ema küpsetab kooki.“
On see teie arvates tõsi?
Ei.
Minu külalised ütlevad tihti... Tsiteerin:
„Aitäh kutsumast, Carrie. Mul oli väga tore.“
Rohkem küsimusi ei ole.
Carrie, kas räägiksite palun kohtule,
mida inimesed enne teile külla tulemist ütlevad?
Nad küsivad, kas ema teeb oma kuulsat viie ja poole kihilist šokolaadikooki.
Hõbedaste nonparellidega, mis maitsevad nagu lumehelbed.
Rohkem küsimusi pole.
Vabandust.
Aga see ei tähenda midagi.
Hakka astuma, Carrie. - See on kokkusattumus!
Kohus kutsub tunnistama Beth Ellen Hanseni.
Vabandust, on aeg kuulata superstaar-tunnistajat.
Oota oma aega, Marion.
Rahune maha, Sõrmus.
Protesteerin! Tema ei ole järgmine.
Tagasi lükatud?
Märkmikku ma ei vaja.
Harrieti mürgised sõnad on mul peas.
Ja ma tsiteerin: „Marion on nii palju auhindu võitnud.
Üllatav, et ta ei ole saanud pirakat karikat
selle eest, et ta on nii kohutavalt vastik inimene.“
Selle peale vastan ma, et te olete üks hirmus inimeseloom,
Harriet M. Welsch.
Ja mina küsin järgmist. 12. oktoobri pärastlõuna, kell pool neli.
Kas te jagasite uudistelehte,
mille esiküljel oli suur pilt minust ja Sportist kaisukatega?
Noh, sel juhul peaksite arvestama ka kõiki neid kordi,
mil ma õelused tegemata jätsin.
Rohkem küsimusi ei ole.
Beth Ellen, kui palju õelusi ma täna sulle välja ütlemata jätsin?
Kolm.
Ei, kaks.
Kolm. Kindlasti kolm.
Ehk isegi neli.
Rohkem küsimusi pole.
„Huvitav, kas Beth Ellen peab kasutama erišampooni,
mis on mõeldud inimestele, kes närviliselt juukseid nätsutavad.“
Ja teie vastus?
Ma pole närvis, mulle meeldib lihtsalt nende maitse.
„Vahel mõtlen, et Pinky ja Lillasokk peaksid kooli pooleli jätma
ja tsirkuseveidrikega liituma.“
Kuidas te ennast tunnete? - Olen marus!
Rahu kohtusaalis! Rahu!
Vabandust, teie ausus.
Tuletan meelde, et see on kohtusaal, mitte loomaaed.
Lahe. - Ma olen harjutanud.
Hästi tehtud, poisid.
Leppige sellega!
„Selle asemel, et kutsuda voodi all elavat kolli kotionuks,
võiks talle nimeks panna hoopis Rachel Hennessy“.
Mu väikevend ütlebki nii.
Viimaks saabus lõpukõnede aeg.
Tunnistan, et kõik minu kirjutised ei olnud kenad,
kuid tõestasin, et kõik vastas tõele.
Kuulsa Ole Golly sõnu kasutades:
„Kirjanikul on kohustus rääkida tõtt,
sest tõde on ilu ja ilu tõde.“
Ma tundsin, et mu võit oli kindel.
Mu ristküsitlused olid ju geniaalsed. Mida Janie veel öelda saab?
Kohtunik Pinky, lõpukõne asemel
soovin hoopis
Harriet M. Welschi tunnistama kutsuda.
Protesteerin!
See rikub kõiki meie õigussüsteemi reegleid!
Meenutan kohtunikule,
et meie „õigussüsteemi“ tunnistajapingiks on linnubassein
ja kohtunik, ärge pahandage, kannab oma isa hommikumantlit.
Protest tagasi lükatud. Annan loa.
Preili Welsch.
Te kirjutasite minust 77. leheküljel midagi.
Kas loeksite selle kohtule ette?
Olgu.
Ütlesin: „Janie väidab, et tahab saada tähtsaks teadlaseks nagu madam Curie.
Kuid vahel arvan...“
Tead, tegelikult ära loe.
Pane märkmik ära ja ütle seda mulle otse näkku.
Sa tead, mis siin kirjas on.
Jah, tean, mida sa kirjutasid, aga tahaksin seda su suust kuulda.
Ma ei taha. - Ära sunni mind kohtuteenrit kutsuma.
Seda ei taha keegi.
Väidad ju, et see on tõsi. Miks sa seda siis välja ei ütle?
Sest et...
Sest sa oled argpüks ja nuhk, kes oma sõprade järele luurab
ja oma kallisse märkmikku õelusi kirjutab,
sest ei julge seda meile näkku öelda.
Äkki teeme väikese pausi?
Tagasi lükatud.
Me ootame, advokaat.
Ütle see välja.
Hull teadlane, pahatahtlik teadlane
või ehk lausa hull pahatahtlik teadlane.
See tegi mulle väga haiget.
Aga see on ju tõsi.
Võib-olla tõesti, Harriet M. Welsch, aga tõde ei ole alati kõige olulisem.
Oluline on ka sõprus.
Ja kui sa oma sõpra solvad, peaksid vabandust paluma.
Ole Golly õpetas, et õige kirjanik
peab olema piisavalt vapper, et rääkida tõtt, vabandust palumata.
Ole Golly ei ole enam siin. Aga mina olen.
Aga kui palun vabandust selle eest, et ei palunud vabandust?
Ütle see lihtsalt välja, Harriet. See pole raske.
Ma... Tahan seda üle kõige, aga...
Sa ütlesid, et tõde ei ole alati kõige olulisem.
Aga kui minu jaoks on?
Sinu valik, Harriet.
Lubasin kaotuse korral sibula ära süüa,
sest olin oma võidus kindel.
Pidin lihtsalt tõestama, et rääkisin tõtt. Ja seda ma tegingi.
Miks tunnen siis, et kaotasin?
Ma vihkasin seda, et pidin sibulat mängima.
Aga siis hakkasin nägema sibula häid omadusi, erinevaid kihte ja muud.
Üritasin olla sibul, nagu hea näitleja tegema peab.
Aga nüüd mõistan...
Sibul on haisev, ebameeldiv, närune vili, mis inimesed nutma ajab.
Täpselt nagu mina!
Tõde on see, et ma olengi sibul.
On aeg koju minna, lapsed.
Kallis. Mis juhtus?
Heldeke!
Mupsuke. Milles asi?
Vaene väikseke.
Kuidas läks?
Kas palusid vabandust? Kas said märkmiku tagasi?
Tahan lihtsalt koju minna.
Olgu, kallis. Olgu.
Tõlkinud Triin Jürimaa