Nem érzem magam betegnek.
Miért kell orvoshoz jönnöm?
A pszichiáter egy különleges fajta orvos, édesem.
Dr. Wagner csak beszélget,
és segít beszélni arról, amin keresztülmentél.
Nem mentem keresztül semmin.
Hadd emlékeztesselek!
A barátaid elolvasták a rémségeket, amiket írtál róluk.
Egy békával terrorizáltad az osztályt.
És mi is volt még?
Tudom.
Megdobtad a szüleidet egy plüsskacsával.
Nem beszélhetnénk meg csak mi ketten? Anya a lányával?
Barát a barátjával?
Ügyes, Harriet.
Kezdhetjük!
Üdv, dr. Wagner vagyok!
Örvendek, Harriet!
Tudnia kell, hogy akaratom ellenére vagyok itt.
Vettem az adást.
Mi beszéljünk utána!
Menjünk?
Mintha lenne választásom.
Nem fogok hazudni. Kicsit ideges voltam.
Az orvos haja olyan volt, mint a tűz.
Fura műtárgyai voltak,
kisgyerekjátékai,
és egy babája, ami egyenesen a vesémbe látott.
Megpróbálom. De ha elfajulnak a dolgok...
Lenyűgöző.
...úgy teszek, mintha a művet nézném, vagy kilógok az ablakon.
Álszakállas potyautas leszek a vontatóhajón.
Min gondolkozol, Harriet?
Semmin, doktornő. Az égvilágon semmin.
Én akarom, te akarod
Mi akarjuk
Az leszek, aki lenni akarok
A magam ura
Nem vágatom le a hajam
Azt hordok, amit akarok
Szeretem, ha önmagam lehetek
Nem akarom, nem akarod
Nem akarjuk, hogy megmondják Mi legyen
„ÉN, A HAGYMA”
HARRIET, A KÉM
LOUISE FITZHUGH KÖNYVE ALAPJÁN
Mit ír rólam?
Pár jegyzetet.
Nem bánod, ugye?
Nem.
De ha bármi gonoszat ír, és anyukám megtudja,
akkor talán repül a pszichiáterhez.
Te is szeretnél egy füzetet?
Nem igazság, hogy nekem van, neked meg nincs.
Bizsergett az ujjam a füzet gondolatától.
A tollam gondolatától, hogy siklik a lapon.
A gondolataim szabadon szállhatnak.
Egyértelműen csapda volt.
Hú! Hú!
Nem, kösz! Megvagyok.
Szóval, Harriet... Mit gondolsz, miért vagy itt?
Maga mit gondol, miért?
Anyukád mesélte, hogy a dadád hirtelen ment el,
és hogy talán nehezen szoksz hozzá.
És mondd, te mire gondolsz?
Én arra gondoltam, hogy meglógás helyett
talán könnyebb kirúgatni magam.
Volt néhány szédüléses rohamom.
Akar farkasszemet nézni?
Csinált már szőnyegangyalt?
- Harriet? - Igen?
Most már kéred a füzetet?
Igen, jó lenne.
EZ A FÜZET HARRIET M. WELSCH-É
Ha új füzetre írom a nevem,
mindig úgy érzem, bármi sikerülhet.
Még egy pszichiáterrel is beszélhetek.
Szóval mondd, Harriet,
mit éreztél, mikor elment a dada?
Azt éreztem... olyan volt,
mint egy fura szilánk a gyomromban.
Mindent elmondtam neki.
Ole Gollyról, az ellopott füzetemről, és magamról.
Mindent tudni akarok.
És ehhez mindent látni is kell.
És hogy mindent láthasson az ember, kémnek kell lennie.
Tudod, Harriet,
néha a legjobb, ha magunk után kémkedünk.
Oké.
Kérlek, gondolkozz ezen!
És legközelebb megbeszéljük.
A következő alkalommal visszaadom.
Mit szólsz hozzá?
Bevallom, bírtam ezt a hölgyet.
Bár ez a füzetadás és aztán visszakérés
elég piszok húzás volt.
Szóval, mit mondott neked dr. Wagner?
Azt mondta, elbűvölő kis hölgy vagy.
Nem téved.
Édesem, gondoltál már rá, hogy egyszerűen bocsánatot kérj a barátaidtól?
Nem.
Dr. Wagner mondta, hogy találjunk neked célt.
Bocsánatot kérsz a barátaidtól, és visszakaphatod a füzeted.
Ma este kártyázni megyek Whiteheadékhez.
Miért nem jössz velem?
Kezdheted Pinkyvel a bocsánatkérést.
Neki kéne bocsánatot kérnie, hogy elolvasta a füzetemet.
Gondold át, oké?
Átgondoltam.
Aztán még egy kicsit gondolkodtam rajta.
Aztán arra gondoltam, mennyire hiányzik a füzetem.
És hogy hiányzik Ole Golly,
és az, amit mondana, ha bocsánatot kérnék.
Aztán arra, mennyire tetszik Howard Finch kisujjgyűrűje.
Néha az apró részletek miatt
érzünk valami művit igazinak.
Nagyra becsült esküdtszék,
azért vagyok itt, mert hiszek az igazság hatalmában.
És a leghalványabb kételyt kizáróan be akarom bizonyítani,
hogy ügyfelem ártatlan.
Akkor arra gondoltam, amit Howard Finch mondott.
És rájöttem, hogy nem kell bocsánatot kérnem.
Nekem az igazság kellett.
Üdv mindkettőtöknek! Carol, remélem, játszani jöttél.
Ugyan, nem játszani jöttem, Peggy. Hanem nyerni.
Pinky, nézd, ki van itt!
Kimehetnétek a kertbe Harriettel.
Biztos, hogy sok megbeszélnivalótok van.
Oké.
Ez gyerekjáték lesz.
Megnyerem az ügyet itt, visszakapom a füzetet,
és nem kell senki más miatt aggódnom.
Nem.
Mi folyik itt, Pinky?
Talán kicsúszott a számon, és szóltam pár embernek,
hogy átjössz bocsánatot kérni.
Nicsak, ki van itt! Emberek, nézzétek!
Sziasztok!
SZIGORÚAN TITKOS
Varázsfüzet! Vigyél el!
Készen állunk a bocsánatkérésedre.
Igazából azt terveztem, hogy bebizonyítom az ártatlanságom.
Nagyra becsült esküdtszék,
azért vagyok itt, mert hiszek az igazság hatalmában.
És a leghalványabb kételyt kizáróan be akarom bizonyítani,
hogy ügyfelem, Harriet M. Welsch, más néven én,
ártatlan minden vádpontban.
Tartsunk tárgyalást!
Ha megnyerem, visszakapom a füzetet.
És ha, mondjuk, vesztesz?
Akkor bármilyen büntetést vállalok.
Bármilyen büntetést?
Bandagyüli!
Mivel hagymát játszol az iskolai darabban,
ha veszítesz, meg kell enned egy hagymát.
Az egészet.
Büntetés elfogadva.
Ha Howard Finch akarsz lenni, akkor kell egy kisujjgyűrű.
Vigyük bíróság elé!
Pinky, te vagy itthon. Te vagy a bíró.
Ahhoz kell egy bírói talár.
Megvan!
- Rachel, te leszel a törvényszolga. - Klafa! Mi az?
Te tartasz rendet a teremben.
Minden szükséges eszköz megengedett.
Ne is folytasd!
Én leszek a tárgyalótermi rajzoló!
Én meg a leírnok.
- Csúcs! Nyilván én leszek az ügyész. - Nem.
Én leszek az ügyész.
Miért te?
Jobban ismerem Harrietet bárkinél.
És ezért ismerem az összes kis trükkjét.
Én mit csináljak?
Lehetsz tanú.
Egy sztártanú.
Egy szupersztártanú.
Figyelem! Figyelem! A bíróság összeült.
Álljanak fel! A szeretetre méltó Whitehead bíró.
Rachel szeretetre méltónak nevezte Pinkyt.
Az „tiszteletre méltó”, Rachel.
Tök mindegy.
Azt mondtam, „felállni”, ti kis morzsák.
Az meg mi?
A kalapácsom.
Kérem, üljenek le!
Talán csak a kisujjgyűrű, de egész magabiztos voltam.
Mondjuk, a bal lábam másról árulkodott.
Izgulsz?
Nem.
Lehet, hogy jár a lábam,
de van valami sziklaszilárd, amin megállhatok: az igazság.
A ma esti eset
a Harriet M. Welsch exbarátai kontra Harriet M. Welsch.
Kezdjük a nyitóbeszédekkel!
Tisztelt bíróság,
szándékomban áll bebizonyítani, hogy az alperes Harriet M. Welsch
bűnös a barátság megsértésének bűnében,
mivel gonosz, igazságtalan vádakat írt le, és nem kért bocsánatot.
A védelem ügyvédje?
Tudom, most nem nagyon szerettek.
Sőt, talán utáltok is.
De nem kell szeretni ahhoz valakit, hogy tudjátok, ártatlan.
Mert a tények magukért beszélnek.
Azok pedig azt mondják, hogy csak az igazmondásban vagyok bűnös!
Ügyész, szólíthatja az első tanúját.
A tanúk padjára szólítom Sport Rocque-ot.
Sport, felolvasnád az 55. oldalon található bejegyzést?
Ha muszáj.
„Néha ki nem állhatom Sportot.
Az állandó aggódásával és az apja körüli hajcihővel
néha olyan, mint egy idős nénike.”
És ettől hogy érzed magad?
Nyominak.
Nem hajcihő volt. Nem vagyok hajcihista.
Az nem szó, hogy „hajcihista”.
Engedélyezem.
Sport, a kérdéses estén
Janie kérdezte, nem mosogatna-e apukád,
- hogy elmehessetek moziba. - Így van.
És te mit feleltél?
Azt, hogy: „Nem, akkor csupa ránc lenne az ujja.
Nem tudna gépelni.”
Amikor Janie megkérdezte: „Később nem tudod megcsinálni?”,
te mit feleltél?
Ma még örömmel, holnap már körömmel.
Sport, mindkettő olyan, amit a nagyanyám mondana nekem.
Igazán?
Bocs, hogy segíteni próbálok annak a fickónak,
aki tök egyedül nevelt fel,
miközben egy egymillió oldalas regényt ír.
Én csak megfigyelést tettem.
Harriet...
Ahhoz képest, hogy állítólag mindent tudni akarsz,
néha fogalmad sincs semmiről.
Én leléptem.
Sport!
Szép volt, Harriet!
Kezdjük ott, hogy te olvastad fel neki
a titkos, privát füzetemből!
Következő tanú!
Sorban, egyesével mindenki, akiről írtam...
...kiállt, hogy tanúskodjon ellenem.
Köztudott, hogy te voltál Harriet legnagyobb rajongója, így van?
Én nem is tudom.
De igaz, hogy úgy öltöztem, mint ő,
és indítottam egy titkos rajongói klubot Harriettesek néven.
Két T, Beth Ellen, mint a „hajcsatt”-ban.
De hogy rajongó lettem volna? Nem hinném.
Na igen.
Mint a legnagyobb nem a legnagyobb rajongó rajongó, aki valaha rajongott,
lapozzunk oda, ahol Harriet rólad írt a füzetbe, rendben?
Oké.
„Szerintem az emberek csak azért járnak Carrie Andrewshoz,
mert az anyukája finom sütit süt.”
Szerinted ez igaz?
Nem.
Akik hozzám jönnek, gyakran mondják, idézem:
„Kösz, hogy meghívtál, Carrie. Nagyon jól éreztem magam.”
Nincs több kérdésem.
Carrie, tájékoztatnád, kérlek, a bíróságot,
mit kérdeznek tőled az emberek, mielőtt belépnek hozzátok?
Hogy anyukám sütött-e
híres, öt és fél rétegű, holland csokitortát.
A tetején ezüstös cukorszórással, aminek hópiheíze van.
Nincs több kérdésem.
Bocsi!
De ez nem jelent semmit!
- Mozgás, vagy baj lesz, Carrie! - Véletlen egybeesés!
A bíróság szólítja Beth Ellen Hansent.
Elnézést! Most a szupersztártanú jön.
Várd ki a sorod, Marion!
Nyugi, Kisujjgyűrű!
Tiltakozom! Nem ő a következő tanú.
Elutasítom?
Nem kell a füzet.
Fejből tudom Harriet szívbe maró szavait.
Idézem:
„Amilyen sok díjat nyert Marion,
csodálkozom, hogy nem kapott egy hatalmas serleget
az aljas dögség területén elért eredményeiért.”
Erre azt mondanám, hogy te aztán szép kis firma vagy,
Harriet M. Welsch.
Én erre azt kérdezem, hogy október 12-én 15.30-kor
kiosztottál-e egy körlevelet,
amiben egy képen én és Sport virítunk a plüsseinkkel?
Ha számolni akarod a pontokat, akkor ki kell vonnod minden esetet,
amikor kihagytam egy kézenfekvő szemétkedést.
Nincs több kérdésem.
Beth Ellen, hánynál tartunk ma, hány szemét mondást
hagytam ki?
Hármat.
Nem, kettőt.
Hármat. Biztos hármat.
Talán négyet.
Nincs több kérdésem.
„Kíváncsi lennék, hogy Beth Ellennek olyan sampont kell-e használnia,
ami olyanoknak van, akik idegesen rágják a hajukat.”
Mit válaszolsz erre?
Nem vagyok ideges. Csak fincsi az íze.
„Pinkynek és Lila Zokninak talán abba kéne hagynia a sulit,
és beállni a flúgosok cirkuszába.”
- Hogy érzed ettől magad? - Dühösnek!
Rendet a bíróságon! Azt mondtam, rendet!
Bocsánat, bíró úr!
Emlékeztetlek, ez tárgyalóterem, nem állatkert.
- Ügyes. - Gyakoroltam.
Szép munka, srácok!
Törődj bele!
„Az ágy alatt lakó rémisztő lényt
mumus helyett
inkább Rachel Hennessey-nek kéne hívni.”
Az öcsém már úgy hívja.
Végre elérkeztünk a záróbeszédeinkhez.
Elismerem, hogy nem minden volt szép, amit írtam,
de ahogy bebizonyítottam, minden igaz volt.
És ahogy a nagyszerű Ole mondta,
egy író felelőssége az igazat mondani,
mert az igazság szépség, és a szépség az igazság.
Éreztem. Az ügy már a zsebemben volt.
Az elmés keresztkérdéseim után mit tudna Janie mondani?
Pinky bíró, a záróbeszédem helyett
szeretném szólítani
Harriet M. Welsch-et a tanúk padjára.
Tiltakozom, bíró úr!
Ez igazságszolgáltatásunk minden szabályát megszegi.
Emlékeztethetem, bíró úr,
hogy „igazságszolgáltatásunkban” a tanúk padja egy madárfürdő,
és a bírónkon, már bocs, az apja fürdőköpenye van?
Tiltakozás elutasítva. Engedélyezem.
Miss Welsch!
Van egy bekezdés a 77. oldalon, amit rólam írtál.
Felolvasnád a bíróságnak?
Oké.
Azt mondtam: „Janie olyan jelentős tudós akar lenni, mint Madame Curie.
De néha arra gondolok...”
Tudod, mit? Meggondoltam magam, inkább ne!
Tedd le a füzetet, és mondd a szemembe!
Tudod, mi van odaírva.
Igen, tudom, mit írtál.
De a te szádból szeretném hallani!
Nem akarom.
Ne kelljen hívnom a törvényszolgát!
Azt senki nem akarja.
Hát, ha igaz, ahogy állítod, akkor miért nem mondod ki?
Mert...
Mert gyáva nyúl vagy, és spion, aki a barátai után kémkedik,
és gonoszságokat ír a drágalátos kis füzetébe,
mert nem meri a szemünkbe mondani.
Tarthatnánk egy pici szünetet?
Elutasítva.
Várunk, ügyvédnő.
Mondd ki!
Egy gyagyás tudós, egy gyatra tudós,
vagy egy gyagyás, gyatra tudós.
Ez tényleg nagyon rosszulesik.
De igaz.
Talán igen, Harriet M. Welsch.
De az élet nem csak az igazságról szól.
Hanem a barátságról is.
És egy barátságban, ha megbántod a barátodat,
bocsánatot kell kérned.
Ole Golly azt tanította, hogy ha író leszel,
akkor bátran igazat kell mondanod,
és ne kérj érte elnézést.
Hát, Ole Golly már nincs itt, de én igen.
Mi lenne, ha bocsánatot kérnék azért, hogy nem kérek?
Mondd ki, Harriet! Nem nehéz.
Én... szeretném, mindennél jobban a világon, de...
Az előbb mondtad, hogy az élet nem csak az igazságról szól.
De mi van, ha nekem igen?
Te döntöd el, Harriet.
Azt mondtam, megeszem ezt a hagymát, ha veszítek,
mert biztosra vettem, hogy nyerek.
Be kellett bizonyítanom, hogy igazat mondtam,
és ezt is tettem.
Akkor miért érzem, hogy vesztettem?
Utáltam, hogy hagymának kellett lennem a darabban.
Aztán kezdtem meglátni benne a jót,
a sok rétegét, meg minden.
És próbáltam hagyma lenni, ahogy egy jó színész csinálná.
De most rájövök...
A hagyma egy büdös, szerethetetlen, vacak dolog, ami megríkatja az embereket.
Pont, mint én.
Az az igazság, hogy hagyma vagyok.
Ideje hazamenni, gyerekek.
Jaj, édesem! Mi a baj?
Te jó ég!
Édeském! Mi ez az egész?
Jaj, szegénykém!
Hogy ment?
Bocsánatot kértél tőlük? Visszakaptad a füzetet?
Haza akarok menni!
Jól van, édesem. Oké.
A feliratot fordította: Binder Natália