Aš jaučiuosi sveika.
Kurių galų man gydytojas?
Psichiatras - kitoks gydytojas, dukrele.
Dr. Vagner tik pakalbės su tavim
ir padės tau išsiaiškinti, ką šiuo metu išgyveni.
Nieko aš neišgyvenu.
Leisk tau priminti.
Tavo draugai perskaitė, ką blogo apie juos parašei savo užrašuose.
Įbauginai klasę paleidusi varlę.
Kas dar?
Taip.
Į tėvus metei pliušinę antį.
Ar negalim pasikalbėt mudvi? Kaip mama su dukra?
Kaip draugės?
Gudru, Harieta.
Jei pasiruošusios.
Sveiki. Aš - daktarė Vagner.
Malonu susipažinti, Harieta.
Jūsų žiniai, esu čia ne savo noru.
Supratau.
Mes pakalbėsim vėliau.
Pradėsim?
Lyg turėjau pasirinkimą?
Nemeluosiu, mažumėlę nerimavau.
Daktarės šukuosena priminė laužą.
Aplink - keisti meno kūriniai,
mažų vaikų žaislai
ir lėlė, spoksanti tiesiai man į sielą.
Pamėginsiu, tačiau jei padėtis taps nevaldoma...
Įdomu.
...galiu apsimesti, jog grožiuosi menu, ir iššokti pro langą.
Prisiklijuoti barzdą ir išplaukti zuikiu laivu vilkiku.
Apie ką galvoji, Harieta?
Apie nieką, daktare. Apie nieką.
Aš noriu Tu nori
Mes norim
Aš būsiu, kuo aš noriu būt
Mano autonomija
Ne, nesikirpsiu plaukų
Ir rengsiuosi kaip noriu
Man patinka būti savimi
Aš nenoriu Tu nenori
Mes nenorim Kad mums aiškintų ką daryt
„AŠ ESU SVOGŪNAS“
PAGAL LUIZOS FITSJU KNYGĄ
Ką ten rašot apie mane?
Porą pastabų.
Juk tu nieko prieš, tiesa?
Ne.
Bet jei parašysit ką nors pikto, ir apie tai sužinos mama,
jums gali tekti eiti pas psichiatrą.
Gal ir tu nori sąsiuvinio?
Juk nesąžininga, kai aš rašau, o tu ne.
Net pirštai panižo pamačius sąsiuvinį.
Įsivaizdavau, kaip rašiklis sliuogia popieriumi.
Kaip pagaliau išsilaisvina mintys.
Tai, tikriausiai, spąstai.
Ne, ačiū. Nenoriu.
Taigi, Harieta. Kaip manai, kodėl tu čia?
Kaip jūs manot, kodėl aš čia?
Na, tavo mama sako, kad staiga išvyko tavo auklė
ir tau tikriausiai sunku su tuo susitaikyti.
Gal papasakok, ką apie tai manai?
Aš maniau, jog geriau už pabėgimą
bus pasistengti, kad mane išmestų.
Man kažko galva svaigsta.
Surenkime spoksojimo varžybas.
Ant kilimo juk irgi galima daryti angelus?
- Harieta? - Taip?
Gal dabar paimsi sąsiuvinį?
Taip, prašyčiau.
ŠIE UŽRAŠAI HARIETOS M. VELŠ
Pasirašydama naują sąsiuvinį,
visad jaučiuosi lyg galiu padaryt bet ką.
Net ir kalbėti su psichiatre.
Sakyk, Harieta,
kaip jauteisi, kai išvyko tavo auklė?
Jaučiausi...
lyg pilve būtų įstrigusi keista rakštis.
Papasakojau jai viską.
Apie Olę Golę, pavogtus užrašus ir save.
Aš noriu žinoti viską.
O tam, kad viską žinočiau, turiu viską matyti.
O kad viską matyčiau, turiu būt šnipe.
Žinai, Harieta,
kartais geriausia pašnipinėti pačią save.
Gerai.
Pagalvok apie tai.
Kitą sykį apie tai pakalbėsime.
Duosiu tau jį kito mūsų susitikimo metu.
Gerai?
Turiu pripažinti, man ji patiko.
Tačiau duoti sąsiuvinį, o paskui jį atimti -
ne pats gražiausias elgesys.
Na, tai ką dr. Vagner apie mane sakė?
Ji sakė, kad esi nuostabi mergaitė.
Ji neklysta.
Dukrele, ar negalvojai tiesiog atsiprašyti savo draugų?
Ne.
Dr. Vagner patarė iškelti tau tikslą.
Jei atsiprašysi draugų, galėsi atgauti savo užrašus.
Šįvakar eisiu žaisti kortomis pas Vaithedus.
Gal einam kartu?
Galėsi pradėti nuo Pinkio, atsiprašysi jo.
Tai jis turi atsiprašyti manęs už tai, kad skaitė mano užrašus.
Tiesiog pagalvok apie tai, gerai?
Aš pagalvojau.
Ir dar pagalvojau.
Galvojau apie tai, kaip ilgiuosi savo sąsiuvinio.
Ir kaip ilgiuosi Olės Golės,
ir ką ji pasakytų, jei aš jo atsiprašyčiau.
Pagalvojau ir apie tai, jog man patiko Houvardo Finčo mažojo pirštelio žiedas.
Tos mažos detalės kartais
sudaro įspūdį, jog tikra yra tai, kas nėra tikra.
Gerbiami prisiekusieji,
esu čia, nes tikiu tiesos galia.
Ir aš jums įrodysiu,
jog mano ginamoji yra nekalta.
Tada pagalvojau apie tai, ką pasakė Houvardas Finčas.
Ir supratau, kad man nereikia atsiprašinėti.
Man reikia teisingumo.
Sveikos. Kerol, tikiuosi, atėjai sulošt kortomis.
Atėjau ne tam, kad suloščiau, Pege, o tam, kad laimėčiau.
Pinki, pažvelk, kas atėjo.
Gal eikite abu su Harieta į lauką?
Neabejoju, jog turite apie ką pakalbėti.
Gerai.
Bus paprasta.
Laimėsiu bylą prieš Pinkį, atgausiu užrašus
ir daugiau nesuksiu galvos.
Ne.
Kas čia vyksta, Pinki?
Aš netyčia pasakiau keliems žmonėms,
kad tu ateisi atsiprašyti.
Žiūrėkite, kas pas mus atėjo. Žiūrėkite, visi.
Labas.
Stebuklingas sąsiuvinis. Pirmyn.
Gali jau atsiprašyti, mes pasirengę.
Šiaip jau ketinau įrodyti savo nekaltumą.
Gerbiami teismo nariai,
esu čia, nes tikiu tiesos galia.
Ir aš ketinu įrodyti,
jog mano ginamoji, Harieta M. Velš, t. y. aš,
yra visiškai nekalta.
Surenkime teismą.
Jei laimėsiu bylą, atgausiu užrašus.
O jei pralaimėsi?
Tada sutiksiu su bet kuria jūsų sugalvota bausme.
Bet kuria?
Grupei reikia pasitarti.
Kadangi mokyklos pjesėje vaidini svogūną,
pralaimėjusi, turėsi jį suvalgyti.
Visą galvą.
Bausmė priimta.
Jei būsi Houvardu Finču, ant mažojo pirštelio privalai mūvėti žiedą.
Pradėkime posėdį.
Pinki, čia - tavo namai, todėl tu būsi teisėjas.
Man reikia teisėjo mantijos.
Turiu!
- Reičele, būsi teisėjo padėjėja. - Gerai! O ką ji turi daryti?
Prižiūrėti tvarką teismo salėje.
Bet kokiomis priemonėmis.
Viskas aišku.
Aš būsiu teismo dailininkas!
Aš vesiu posėdžio protokolą.
- Puiku. O aš - kaltintoja, žinoma. - Ne.
Aš būsiu kaltintoja.
Kodėl tu?
Aš geriausiai pažįstu Harietą.
Ir aš žinau jos gudrybes.
O ką aš darysiu?
Gali būti liudininke.
Pagrindine liudininke.
Superpagrindinė liudininkė.
Dėmesio! Posėdis pradedamas.
Stot puikiojo teisėjo Vaithedo garbei.
Reičelė pavadino Pinkį puikiuoju.
Reikia sakyt „gerbiamas“, Reičele.
Kaip norit.
Sakiau, stot, nenaudėliai.
Kas čia?
Plaktukas.
Prašom sėsti.
Gal tai - žiedo poveikis, bet aš jaučiausi gana pasitikinti savimi.
Nors dešinė koja liudijo kai ką kita.
Nerimauji?
Ne.
Gal koja ir trūkčioja,
bet mano pusėje - tiesa.
Šįvakar nagrinėjama byla:
buvę Harietos M. Velš draugai prieš Harietą M. Velš.
Pradėkime nuo įvadinių kalbų.
Gerbiamieji,
aš ketinu įrodyti, jog atsakovė Harieta M. Velš
įvykdė nusikaltimą prieš draugystę
rašydama žiaurius ir melagingus dalykus ir neatsiprašydama.
Gynyba?
Žinau, kad jums dabar nepatinku.
Jūs gal net nekenčiate manęs.
Bet neprivalote mėgti žmogų tam, kad žinotumėte, jog jis nėra kaltas.
Nes faktai kalba už save.
Ir jie sako, kad jei ir esu kalta, tai tik dėl to, kad sakiau tiesą!
Kaltintoja, galite pakviesti pirmą liudininką.
Kviečiu Sportą Roką.
Sportai, malonėk perskaityti 55-ą puslapį.
Jei jau reikia.
„Kartais negaliu pakęst Sporto.
Kai jis ima jaudintis ir nerimauti dėl tėvo,
kaip kokia sena boba.“
Ir kaip jautiesi?
Bjauriai.
Ir aš ne nerimauju, Harieta. Aš nesu nerimautojas.
Nemanau, kad yra toks žodis, nerimautojas.
Tegu lieka.
Sportai, apie tą vakarą.
Džeinė tavęs paklausė, ar negalėtų tavo tėtis išplauti indų,
- o jūs eitumėt žiūrėti filmo. - Taip.
Ką tada atsakei?
Pasakiau: „Ne, jam pirštai susiraukšlėja.
Paskui ilgai negali spausdinti mašinėle.“
Kai Džeinė paklausė, ar negali išplauti jų vėliau,
ką atsakei?
Džeine, nešvarūs indai, nešvarus protas.
Sportai, būtent taip pasakytų mano senelė.
Ak, taip?
Na, atsiprašau už tai, kad noriu padėti vyrui,
vienam auginančiam mane
ir dar rašančiam kokių milijono puslapių romaną.
Tai buvo tik pastebėjimas.
Harieta...
Tu sakai, jog nori žinoti viską,
bet kartais tu ničnieko nesupranti.
Išeinu.
Sportai.
Puikiai pasirodei, Harieta.
Tu pati jam tai perskaitei
iš mano slapto asmeninio sąsiuvinio.
Kitas liudininkas.
Vienas paskui kitą, visi, kuriuos aprašiau užrašuose,
liudijo prieš mane.
Visi žino, kad kažkada buvai didžiulė Harietos gerbėja, tiesa?
Na, nesakyčiau.
Bet mėginau rengtis kaip ji
ir įsteigiau slaptą gerbėjų klubą „Harietės“.
Su T raide, kaip beretė.
Bet ar buvau jos gerbėja? Nemanau.
Taip.
Na, kaip didžiulė jos ne visai gerbėja,
paskaityk, ką apie tave parašė Harieta.
Gerai.
„Kartais manau, jog į svečius pas Kerę Endrius visi eina
dėl jos mamos torto.“
Kaip manai, ar tai tiesa?
Ne.
Atėję pas mane į svečius žmonės visada sako, cituoju:
„Ačiū, kad pakvietei, Kere. Man labai patiko.“
Daugiau klausimų neturiu.
Kere, gal malonėtum pasakyti,
ką žmonės sako prieš ateidami pas tave?
Na, jie klausia, ar mano mama bus iškepusi
savo firminį penkių sluoksnių šokoladinį tortą.
Su sidabriniais, snaigių skonio pabarstukais.
Daugiau klausimų neturiu.
Atsiprašau.
Bet tai nieko nereiškia.
- Mokėk pralaimėti, Kere. - Tai tik sutapimas.
Teismas kviečia Betę Elen Hansen.
Atleiskite, metas kalbėti superpagrindinei liudininkei.
Palauk savo eilės, Marijona.
Ak, nesijaudink, žiedeli ant pirštelio.
Prieštarauju! Dabar ne jos eilė.
Atmesta.
Nereikia sąsiuvinio.
Atmintinai žinau nuodinguosius Harietos žodžius.
Cituoju:
„Nors Marijona laimėjo daugybę prizų,
mane stebina, jog ji nelaimėjo vieno milžiniško -
už savo pasiekimus tampant bjauriu žmogumi.“
Į tai atsakysiu, jog pati esi ne iš maloniausių,
Harieta M. Velš.
Į tai atsakysiu, ar tiesa, jog spalio 12 d. 15.30 val.
išplatinai naujienlaiškį
su didele mano ir Sporto nuotrauka su žaislais?
Na, jei jau skaičiuoji, turi atimti tuos kartus,
kai galėjau padaryti kažką pikto, bet nepadariau.
Neturiu klausimų.
Bete Elen, kiek kartų šiandien galėjau tau pasakyt kažką pikto,
bet nepasakiau?
Tris.
Ne, du.
Tris. Tikrai tris.
Gal keturis.
Daugiau klausimų neturiu.
„Įdomu, ar Betė Elen naudoja specialų šampūną,
skirtą nervingiems žmonėms, kramtantiems savo plaukus.“
Ką atsakysi?
Aš nesinervinu, man tiesiog patinka jų skonis.
„Kartais manau, jog Pinkis ir Violetinės kojinės turi mesti mokyklą
ir eiti dirbti į keistuolių cirką.“
- Kaip dėl to jaučiatės? - Pasipiktinę!
Tvarka teismo salėje! Tvarka, pasakiau!
Atleiskite, gerbiamas teisėjau.
Primenu, kad čia jums ne zoologijos sodas, o teismo salė.
- Geras. - Repetavau.
Šaunuoliai, berniukai.
Susitaikykit!
„Padaro, gyvenančio
po jūsų lova nevadinkite pabaisa,
vadinkite jį Reičele Henesi.“
Mano jaunesnysis brolis jau taip daro.
Pagaliau atėjo metas baigiamosioms kalboms.
Sutinku, kad kai kada rašiau negražius dalykus,
bet kaip jau įrodžiau, visa tai - tiesa.
O, pasak didžiosios Olės Golės,
rašytojo pareiga - sakyti tiesą,
nes tiesa yra grožis, o grožis yra tiesa.
Jaučiau, kad byla laimėta.
Ką dar Džeinė gali pasakyti po mano genialių apklausų?
Teisėjau Pinki, vietoje baigiamosios kalbos
į liudininko vietą
kviečiu Harietą M. Velš.
Prieštarauju, gerbiamas teisėjau.
Tai prieštarauja visoms teisingumo sistemos taisyklėms.
Noriu priminti, gerbiamas teisėjau,
kad mūsų „teisingumo sistemos“ liudininkų vieta - paukščių maudyklė,
o teisėjas, nesupyk, vilki tėčio chalatą.
Prieštaravimas atmestas.
Panele Velš.
Septyniasdešimt septintame puslapyje rašėte apie mane.
Gal galėtumėte perskaityti teismui?
Gerai.
Rašiau: „Džeinė nori būti žymi mokslininkė kaip madam Kiuri.
Bet kartais atrodo, jog...“
Žinai, gal vis tik neskaityk.
Užversk sąsiuvinį ir pasakyk man tai į akis.
Juk žinai, kas ten parašyta.
Taip, žinau.
Bet noriu išgirsti iš tavo lūpų.
Aš nenoriu.
Neversk manęs kviesti padėjėjos.
Niekas to nenori.
Na, jei jau tai - tiesa, kaip pati sakai, kodėl negali jos pasakyti?
Nes...
Nes esi bailė, šnipinėjanti savo draugus
ir rašanti apie juos bjaurybes į savo slaptą sąsiuvinuką,
nes neturi drąsos pasakyti to mums į akis.
Galim paskelbti trumpą pertraukėlę?
Atmesta.
Mes laukiame.
Sakyk.
Išprotėjusi mokslininkė, bloga mokslininkė.
Arba išprotėjusi bloga mokslininkė.
Tai mane labai skaudina.
Bet tai - tiesa.
Gal ir taip, Harieta M. Velš.
Bet gyvenime svarbi ne vien tiesa.
Svarbi dar ir draugystė.
Ir kai įžeidi savo draugą,
turi atsiprašyti.
Olė Golė mane mokė, jog jei noriu būt rašytoja,
turiu būti drąsi ir sakyti tiesą,
ir neatsiprašinėti už ją.
Na, Olės Golės čia nėra, o aš esu.
Gal atsiprašysiu už tai, kad neatsiprašiau?
Ištark tai, Harieta. Nėra juk sunku.
Aš labai noriu tai padaryti, bet...
Sakei, kad gyvenime svarbi ne vien tiesa.
Bet gal man ji yra svarbiausia?
Spręsk pati, Harieta.
Pažadėjau suvalgyti svogūną, jei pralaimėsiu,
nes žinojau, kad laimėsiu.
Man reikėjo įrodyti, kad sakiau tiesą,
ką ir padariau.
Tai kodėl jaučiuosi lyg būčiau pralaimėjusi?
Iš pradžių man nepatiko svogūno vaidmuo.
Paskui ėmiau ieškoti to, kas jame yra geriausio,
su visais jo sluoksniais ir panašiai.
Ir stengiausi įsijausti į svogūną, kaip gera aktorė.
Bet dabar supratau...
Svogūnas - smirdantis, niekam tikęs ir nemylimas daiktas, virkdantis žmones.
Kaip ir aš.
Aš esu tas svogūnas.
Metas namo, vaikai.
Mielasis. Kas nutiko?
Varge.
Dukrele. Ką tai reiškia?
Ak, vargšele.
Kaip sekėsi?
Ar atsiprašei draugų? Ar atgavai užrašus?
Aš noriu namo.
Gerai, dukrele. Gerai.
Išvertė Egidija Namavičė