Po soudu, kdy šlo všechno do kopru,
jsem nemohla spát.
Hrozně jsem se styděla.
Sníst syrovou cibuli tomu nepomohlo.
Než tedy vyšlo slunce, rozhodla jsem se vyrazit ven,
abych poprvé spatřila dožínkový úplněk.
Každý rok pod tím divoce oranžovým měsícem vyslovím přání.
Žádné se mi nikdy nevyplnilo, kromě toho, které jsem měla té noci.
Můj zápisník!
PŘÍSNĚ TAJNÉ
Myslela jsem, že už je ztracen navždy!
Očividně nešlo o past,
protože na mě nespadl žádný trezor, když jsem ho sebrala.
Tak kdo ho tu pohodil?
Asi je to jedno.
Jediné podstatné pro mě bylo, že ho mám zpět a musím toho spoustu zapsat.
Divné bylo, že mi vynechával mozek.
Tak jsem se rozhodla udělat, co vždy, když jsem měla blok.
Vyrazit na nouzovou špiónskou misi.
JAK KOČKY
Desetitisícová věž.
ČAS NA VĚŽ
Je plná peněz a moci!
Proč mě nic nenapadá?
Protože jsem moc nebezpečný, Harriet.
Vše, co do mě zapíšeš, lidem ublíží.
To není pěkný, holka.
Ale podle tety Gollyové se za pravdu omlouvat nemusím.
Aha. A jak se ti to vyplatilo, Zlatovlásko?
Najednou mě začalo úplně bodat v břiše.
Jako by mi to říkalo něco, co už jsem věděla,
ale bála jsem se to přiznat.
Nemůžu být spisovatelkou.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
„SPISOVATELKA HARRIET“
ŠPIÓNKA HARRIET
PODLE KNIHY
Pozorovala jsem lidi na cestě do práce a kladla si otázku.
Jestli nebudu spisovatelkou, čím bych tedy mohla být?
Myčka oken Harriet?
Květinářka Harriet?
A co prodavač hotdogů Harriet?
Harriet? Co děláš tady venku?
Jen přemýšlím.
Čím bych mohla být, když ne spisovatelkou?
Tak chytrá holka jako ty má plno možností.
Můžeš být lékařkou.
Nesnesu pohled na krev.
A co učitelka?
Mám alergii na zásahy flusačkou.
Co astronautka? A letět na Měsíc.
Tati, zvedá se mi žaludek, jen vyjedeme autem k babičce.
Jen se snažíme pomoct.
Já vím. Chci teď jen být sama.
Harriet, tohle přišlo poštou včera, když jsi byla pryč s mámou.
Teta Gollyová?
Harriet, kolikrát jsem ti připomínala, že Keats kdysi řekl:
„Pravda je krása a krása pravda.“
A jsem ráda, že sis do zápisníku zapsala pravdu.
Tyhle zápisníky by samozřejmě neměl číst nikdo další.
Když už k tomu ale došlo, Harriet, budeš muset udělat jedno.
A líbit se ti to nebude. Budeš se muset omluvit.
Omluvit se?
Pamatuj, že psaním máš do světa vnášet lásku,
ne ho použít proti svým přátelům.
Tohle jsem slyšet nechtěla,
ale bylo mi jasné, kam mě ta moudrá slova dovedou.
Janie, omlouvám se.
Že jsem si zapsala ty ošklivosti, že jsem se včera neomluvila, za všecko.
Nejsi šílená, příšerná vědkyně. To já jen žárlila.
Žárlila?
Já jsem domnělá spisovatelka, jejíž slova lidem ubližují.
Ty jsi skutečná vědkyně, která se snaží změnit svět k lepšímu.
To teda nevím.
Včera jsem zkoušela syntetizovat nový zdroj energie
a nechtěně jsem si odpařila chlupy v nose.
Hrozně mě to mrzí, Janie.
Odpuštěno.
Bizona?
Dík.
To tys dnes v noci přinesla můj zápisník?
Jo. Bez svého zápisníku jsi jako Albert Einstein bez svých houslí.
To jsem si dřív myslela taky.
Už nechci být spisovatelkou.
Cože?
Můžu dělat hromadu jiných věcí.
Podle mámy můžu být učitelka.
Aspoň by ses mohla nechat po škole.
Čipero! Máš chvilku? Chci s tebou mluvit.
Počkej!
Musela jsem s ním mluvit.
Tak jsem se rozhodla naposledy využít své senzační špiónské dovednosti.
Čipera Rocque ať se laskavě ihned dostaví do ředitelny.
Pálí!
VÍTEJTE
Jen mi dej šanci.
Ty se mi snad zdáš.
Nepřesvědčila bych tě pizzou?
S upřímnou omluvou jakožto přílohou?
Čau.
Můžeš mi dát pokoj?
- Stát. - Wallaci, dej mi svátek.
Bezpečnost svátky nedrží, Čipero. Je ve službě neustále.
Dík, Wallaci.
Netřeba děkovat.
Konám dozor na chodbách, Harriet. Je to má práce. Má povinnost.
Čipero, chci jen říct...
Nechci to slyšet, Harriet. Pozdě.
Když nepřijmeš mou omluvu, přijmeš tohle?
Je to bilance všech plusů a mínusů našeho kamarádství.
PŘÁTELSTVÍ – CELKEM
Dvacet bodů? „Za to, že jsem tě naučila, jak vždy vyhrát kámen, nůžky, papír?
Deset plusových bodů za to, že ti kontroluju pravopis u slohů?
Sto bodů, že jsem ti dala tu 3D baseballovou kartičku Mickeyho Mantla.“
Je tu spousta plusů, Harriet. Spousta.
I pár mínusů.
„Minus 820 za psaní ošklivostí o svém nejlepším kamarádovi.“
Když si to ale sečteš, uvidíš, že tohle přátelství pořád vychází dobře.
Ne, nevychází. Počty ti moc nejdou.
Koukni, tady jsi nezapočítala dva a tady tři.
Naše přátelství nakonec dává dohromady minus 180.
Jen mi pověz, co mám říct, a já to řeknu.
Milerád, Harriet,
jenže si to zapíšeš a použiješ proti mně.
Nech ho, Harriet.
Myslím, že Čipera teď potřebuje klid.
Dej mu čas.
Když o mou omluvu nestál Čipera,
doufala jsem v to u svých spolužáků.
Vím, že mě všichni nesnášíte, jako netopýr nesnáší slunce,
a máte plné právo chtít mou krev.
Ale Ellen!
Jak mám hrát s jednou paličkou?
Nepamatuju si své repliky.
Asi protože si celý den jen žvýkáš vlasy.
Gratuluju, Marion.
Právě jsi vyhrála další první cenu pro nejodpornější osobu roku.
Pověz, Bledule, jaké to je být hvězdou obludária?
Aspoň ke mně domů lidi chodí kvůli mně,
a ne jen kvůli mámině dortu.
Bylo to k nevíře.
Ty odpornosti, co jsem napsala, poštvaly všechny proti sobě.
Děti, prosím vás.
Při dožínkách jde o spolupráci, o to, shromáždit plodiny,
vychutnat si lákavou sezonní úrodu.
Čipero, Janie, vy dva musíte spojit síly.
Jste moje bezvadná bramborová banda.
Byli jsme, než jsem zjistil, že Janie vrátila Harriet její zápisník.
- Cože? - Jaks mohla?
Proč?
Je to moje kamarádka.
- Já myslel, že kamarádíme spolu. - Děti, pojďte se zhluboka nadechnout
a odfouknout ty tmavé, bouřkové mraky.
Harriet, já si říkala, že jsem tě zahlédla nakukovat skrz oponu.
Co se stalo?
Všichni se hádají kvůli mně.
Ale ne, to ne.
Herci jsou pověstní tím, že jsou občas krapet náladoví.
Zas si žvýkáš vlasy? Fuj.
Nech mě.
Pomoc.
Paní Elsonová, chci vám poděkovat, že jste ze mě udělala cibuli.
Na chviličku mi to dodalo pocit, že mám mnoho vrstev.
Vždyť ty máš mnoho vrstev.
Ne. Nemám.
Mám jen jednu vrstvu
a ta je zkažená a ubohá,
a proto musím skončit.
- Cože? - Beze mě bude ta hra lepší.
No a co všechny ty nové repliky a písně, cos napsala,
díky nimž se přílohové potraviny cítí jako hrdinové, Harriet?
Prostě se vraťte k původní hře.
Marion z toho bude mít radost. A ona je hvězda.
No takže...
Harriet, ne.
Ostrá, prudká chuť cibule vyvažuje chutě všech těch zbylých přílohových potravin.
Potřebujeme tvůj výrazný šmrnc.
Cestou domů mi připadalo, že se na mě všichni dívají nedůvěřivě.
Dokonce i holubi.
A ty jsi snad bez poskvrnky?
Ne nadarmo vám lidi říkají krysy s křídly.
Zápisník číslo jedna jsem začala psát v sedmi letech.
Už tehdy jsem chtěla být velká spisovatelka.
O 16 zápisníků později jsem znala pravdu.
Skončím jako Harriet prodavač hotdogů.
Můžeme to probrat?
Už není co říct.
Harriet. Ráda tě vidím.
Proč vypadáš jako cibule?
Školní představení.
Proč vaši psi vypadají jako Beatles?
Všichni máme ošklivý případ beatlemánie.
Viďte, kluci?
Je to můj nejžádanější psí obleček. Je ti dobře, drahá?
Asi jo.
No a jak jde psaní?
Už nechci být spisovatelkou.
Cože? Proč ne?
Podle tety Gollyové má spisovatel vnášet do světa lásku.
Ale já akorát všechny soudím.
No a soudila jsi i mě?
Jo.
A?
Napsala jsem, že jste líná.
Pak jsem si řekla, že jste strašpytel.
No a když jsi pak ještě něco vyzvěděla, tak sis myslela co?
Vzpomínala jsem, jak jsem zkoušela přejít z rajčatových sendvičů
na sendviče s rajčaty a sýrem a naprosto jsem z toho vycouvala.
A říkala jsem si, že změnit celý život muselo být aspoň milionkrát děsivější.
- Být odvážná je těžké. - Vy jste to ale zvládla.
To jsou psí Beatles!
- Musím jít. - Nashle, paní Plumberová.
Hodně štěstí.
Přemítala jsem o dalších z mé špiónské trasy,
třeba pan Withers a jeho 26 koček.
Zprvu jsem myslela, že je to podivný poustevník.
Pak jsem zjistila, že mu zemřela matka
a on se ze samého smutku chtěl skrýt před světem.
A co Carlos?
Myslela jsem, že je obávaný lahůdkový lupič.
A zjistila jsem, že jen chrání lahůdkářství rodičů.
Zdravím, paní...
Zdravím, paní cibule.
A teď jsme přátelé.
Došlo mi, že jsem zprvu na špiónské trase soudila každého.
Pak jsem zapátrala hlouběji a zjistila pravdu.
To si musím zapsat.
Můj zápisník!
Popeláři, počkejte!
Můj zápisník je v těch odpadcích. Stát!
„Pravda je krása a krása pravda.“
To kdysi řekl John Keats.
LEPIDLO
Háček je v tom, že po ní musíte zapátrat.
Když jsem to dokázala u cizích,
proč by to nemělo jít u kamarádů?
Výborně, mladí divadelníci.
Máte mravenčení?
Za okamžik začínáme.
Dobrá, pojďme tu energii využít.
Dobré ráno, všichni.
Sledujte prosím spolu se mnou šesťáky
ve ztvárnění Dožínkové slavnosti.
My jsme sladké brambory.
Slaďoučké k nakousnutí.
Jsme bramborové krokety.
Drobné, ale obrovsky křupavé.
Má pronikavá chuť mě nutí křičet. Jsem... Jsem...
„Jsem růžičková kapusta.“
Ano. Jsem růžičková kapusta!
A teď hlavní bod. Přichází hlavní chod.
Prohodily jste se.
Fakt?
Teď bude všechno obráceně.
Hele, dávej bacha.
Vidíš Harriet?
Nic jsem neřekl.
Mohu poprosit o pozornost, prosím?
Představuji odvážný příběh lásky a ztráty.
Hluku a vřavy.
Pošetilosti, lstivosti a odpuštění.
Představuji vám „Žalozpěv cibule“.
Já jsem cibule.
Smrdutá, nesympatická zelenina, která dohání lidi k pláči.
Batáti, napsala jsem, že byste měli jít do obludária.
Pak jsem ale zapátrala do hlubší vrstvy
a uviděla, jak se vůbec nebojíte být sami sebou.
Došlo mi...
že k takovému obludáriu, v němž budou Bledule a Fialové ponožky,
se chci přidat i já.
Smiřte se s tím!
Do zápisníku jsem si napsala,
že ke Carrie Andrewsové domů každý chodí jen kvůli dortu její mámy.
Pak jsem zapátrala hlouběji.
Možná ke Carrie domů kvůli tomu dortu chodí,
ale pak tam zůstanou jen kvůli Carrie.
Opravdu?
O Marion jsem napsala tohle.
Tohle je kruté i na mě.
To ale promlouvala jen moje svrchní vrstva.
Ta, již doteď štve, že mě Marion ve třetí třídě odkopla.
Pak jsem šla hlouběji.
Jako se na podzim ochladí a přijde zima, může ochladnout i přátelství.
Ale stejně jako u ročních období je to normální.
Je to přirozené a není to ničí chyba.
Měla jsem pro každého něco.
Rachel je jako její lízátka.
Tvrdá navenek, jemná uvnitř.
Beth Ellen, moc bych s tebou chtěla kamarádit.
Já taky.
Nejdůležitější sdělení jsem si nechala na konec.
Tak krutá jsem k tobě byla, protože jsem žárlila,
že tě táta má za dost dospělého, abys o něj pečoval.
Mě naši nenechají pečovat ani o naše rybičky.
Což vám nevyčítám.
Jednou jsem je nakrmila špagetami. Nedopadlo to dobře.
Vím, že by moji rodiče občas rádi, abych byla víc jako ty.
Nebojte, to někdy i já.
A po tom průšvihu se zápisníkem a odjezdu tety Gollyové
si vážně připadám starší a rozumnější.
Ale stejně si chci do školy nosit plyšáka,
hrát Město a celý den popíjet čokoládové koktejly.
Vím, že chcete, abych dospívala rychleji, ale mně těch 11 moc vyhovuje.
A kromě toho, až skutečně nakonec dospěju, řeknete:
„Bylas tak rozkošná, když jsi byla malá.“
Takže podle mě není kam spěchat.
Tak, Čipero...
Už nevím, co jsem to chtěla říct.
Bravo, bravo, brava, bravissima!
Tuhle práci miluju.
Na psí uši přísahám, že odteď budu vždy pátrat hlouběji
a vnášet do světa lásku.
Každý si vezměte stránku.
Slib jsem plnila ve školních novinách...
SLÁVA DOZORU
...a napsala o Wallaci Walkerovi.
Jako každý jsem ho měla za truhlíka, než mi došlo, že je hrdina.
Ten pichlavý pocit v žaludku nakonec odezněl.
Pořád se mi ale šíleně stýskalo po tetě Gollyové.
Naštěstí ve mně to nejdůležitější, čemu mě naučila, bude žít navždy.
Když chci být dobrá spisovatelka, musím všechno vědět.
A abych všechno věděla, musím všechno vidět.
A abych všechno viděla, musím být špiónka.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
A pomáhat se snažím vždy svému okolí.
Usmívám se
a pravdu říkat chci.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám... Ty si nenecháš...
My si nenecháme poroučet.
Překlad titulků: Jiří Sailer