Pēc tam, kad viss sagāja grīstē tiesas prāvā,
es nespēju pagulēt.
Man bija pārāk liels kauns.
Arī sīpols, ko apēdu, nenāca par labu.
Tāpēc, pirms bija uzlēkusi saule, es nolēmu iziet ārā
un paskatīties uz rudens pilnmēnesi.
Katru gadu, skatoties uz to milzīgo, oranžo mēnesi, es iedomājos vēlēšanos.
Neviena no tām nav nepiepildījusies, izņemot to, ko iedomājos tovakar.
Mana piezīmju grāmatiņa!
PILNĪGI SLEPENI
Man likās, ka tā bija zudusi uz visiem laikiem.
Tās noteikti nebija lamatas,
jo, kad to pacēlu, man uz galvas neuzgāzās seifs.
Kurš to bija tur atstājis?
Varbūt tas nebija svarīgi.
Galvenais, ka tā bija atpakaļ un man bija daudz kas jāpieraksta.
Dīvainā kārtā manas smadzenes buksēja.
Tāpēc es nolēmu darīt to, ko darīju vienmēr, kad jutos iestrēgusi.
Devos ārkārtas spiegošanas misijā.
KĀ KAĶI VAR
10 000 dolāru tornis
TORŅA LAIKS
Ir pilns ar varu un naudu
Kāpēc es neko nevaru izdomāt?
Tāpēc, ka esmu pārāk bīstama, Harieta.
Viss, ko tu manī ieraksti, citus sāpina.
Tas nav jauki, meitēn.
Bet Ole Golija teica, ka man nav jāatvainojas par patiesības paušanu.
Un kā tev veicās, Zeltmatīt?
Pēkšņi mani atkal pārņēma tā sajūta, it kā vēderā durtos skabarga.
Tā it kā pauda ko tādu, ko es jau zināju, taču baidījos atzīt.
Es nevaru būt rakstniece.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
"RAKSTNIECE HARIETA"
PAMATĀ - LUĪZAS FICJŪ GRĀMATA
Vērojot, kā ļaudis dodas uz darbu,
es sāku prātot.
Ja nebūšu rakstniece, kas es varētu būt?
Harieta logu mazgātāja?
Harieta floriste?
Varbūt Harieta hotdogu pārdevēja?
Harieta? Ko tu te ārā dari?
Vienkārši domāju.
Ja neesmu rakstniece, kā vēl es varētu būt?
Nu, tādai gudriniecei kā tu ir daudz lielisku iespēju.
Tu varētu būt ārste.
Es nespēju paskatīties uz asinīm.
Varbūt skolotāja?
Man ir alerģija pret spļaujambumbiņām.
Varbūt astronaute? Tu varētu doties uz Mēnesi.
Tēt, man kļūst nelabi, iekāpjot mašīnā, lai dotos pie vecmāmiņas.
Mēs cenšamies palīdzēt.
Zinu. Es tikai gribu pabūt viena, labi?
Harieta, šī vēstule pienāca vakar, kamēr jūs ar mammu bijāt ciemos.
KETRINA GALIĀNO
Ole Golija?
Harieta, tu taču atceries Kītsa citātu, ko bieži esmu tev teikusi:
"Patiesība ir skaistums, un skaistums ir patiesība."
Un man prieks, ka tu savā piezīmju grāmatiņā raksti patiesību.
Saprotams, nevienam citam šīs piezīmju grāmatiņas lasīt nevajadzētu.
Bet, ja tās tomēr ir lasītas, tev, Harieta, kaut kas būs jāizdara.
Un tev tas nepatiks. Tev būs jāatvainojas.
Jāatvainojas?
Atceries: rakstīt nozīmē vairot pasaulē mīlestību,
nevis vērsties pret draugiem.
Tas nebija tas, ko cerēju dzirdēt,
bet es skaidri zināju, kur viņas gudrie vārdi mani aizvedīs.
Džeinij, piedod!
Par to, ko rakstīju piezīmju grāmatiņā, par to, ka vakar neatvainojos, par visu.
Tu neesi traka, slikta zinātniece. Man vienkārši skauda.
Skauda?
Es esmu viltus rakstniece, kuras vārdi citus sāpina.
Tu esi īsta zinātniece, kas cenšas padarīt pasauli labāku.
Neesmu par to droša.
Vakar mēģināju sintezēt jauna veida enerģijas avotu
un nejauši izgaisināju savus deguna matiņus.
Lūdzu, piedod, Džeinij!
Piedodu.
Bifeli?
Paldies.
Vai manu piezīmju grāmatiņu vakar atnesi tu?
Jā. Tu bez piezīmju grāmatiņas esi kā Alberts Einšteins bez vijoles.
Senāk arī man tā likās.
Es vairs negribu būt rakstniece.
Ko?
Ir miljons citu lietu, ko es varētu darīt.
Mamma domā, ka es varētu būt skolotāja.
Tad tu varētu nosūtīt sevi uz pēcstundām.
Ei, Sport! Tev ir brītiņš? Gribu ar tevi parunāt.
Pagaidi!
Man bija ar viņu jāparunā.
Tāpēc nolēmu vēl pēdējo reizi izmantot savas izcilās spiegošanas prasmes.
Sport Rok, lūdzu, nekavējoties dodies uz direktora kabinetu!
Virves nobrāzums!
LAIPNI LŪGTI
Tikai dod man iespēju.
Neticami!
Varbūt vēlies picu?
Ar sirsnīgu atvainošanos piedevās?
Sveiks!
Vai beigsi man sekot?
- Stāt! - Volis, liecies mierā!
Drošībai miera nav, Sport. Tā vienmēr ir sardzē.
Paldies, Volis.
Nevajag pateikties.
Esmu gaiteņu uzraugs, Harieta. Tas ir mans darbs. Tas ir tas, ko es daru.
Sport, es tikai gribu pateikt...
Negribu to dzirdēt, Harieta. Par vēlu.
Ja nepieņem manu atvainošanos,
varbūt pieņemsi šo?
Tā ir mūsu draudzības plusu un mīnusu bilance.
DRAUDZĪBA - KOPĀ
Plus 20? Par to, ka iemācīju, kā vienmēr uzvarēt spēlē "Akmens, šķēres, papīrīt's"?
Plus 10 par to, ka pārbaudīju tavu sacerējumu pareizrakstību.
Plus 100 par to, ka iedevu tev Mikija Mentla 3D beisbola karti.
Daudz plusu, Harieta. Daudz plusu.
Arī daži mīnusi.
Mīnus 820 par to, ka rakstīju sliktu par savu labāko draugu.
Bet, ja paskatīsies uz skaitļiem,
domāju, redzēsi, ka šī draudzība joprojām ir pozitīva.
LABĀKIE DRAUGI!
Nē, nav. Tu esi nepareizi sarēķinājusi.
Skaties, tu nepārnesi divus šeit un trīs šeit.
Patiesībā mūsu draudzības bilance ir mīnus 180.
Tikai pasaki, ko lai saku, un es to pateikšu.
Labprāt, Harieta,
bet tu to ierakstīsi grāmatiņā un izmantosi pret mani.
Ļauj viņam iet, Harieta.
Domāju, Sportam tagad vajag pabūt vienam.
Netraucē viņu!
Sports negribēja dzirdēt manu atvainošanos,
bet es cerēju, ka klasesbiedri gribēs.
Zinu, ka jūs mani ienīstat kā vampīrs ienīst sauli,
un es jūs par to nevainoju.
Elena, nu taču!
Kā lai spēlēju šo ainu ar vienu stilbiņu?
Es neesmu iemācījusies tekstu.
Varbūt tāpēc, ka tu visu dienu košļā savus dumjos matus.
Apsveicu, Meriona!
Tu atkal esi ieguvusi godalgu par to, ka esi gada riebīgākais
un nejaukākais cilvēks.
Saki man, Pinkij, kā ir būt par dīvaiņu cirka zvaigzni?
Citi vismaz nāk pie manis ciemos, lai jauki pavadītu laiku,
nevis mammas kūkas dēļ.
Es nespēju noticēt.
Manis rakstītās nejaucības bija visus sarīdījušas.
Bērni, lūdzu!
Ražas svētki nozīmē strādāt kopā,
novākt ražu
un baudīt sezonas jaukos labumus.
Sport, Džeinij, jums abiem ir jāsadarbojas.
Jūs esat mana karstākā kartupeļu krokešu komanda.
Tā bija, līdz es uzzināju, ka Džeinija atdeva Harietai piezīmju grāmatiņu.
- Ko tu izdarīji? - Kā tu varēji?
Kāpēc?
Viņa ir mana draudzene.
Man likās, ka mēs esam draugi.
Bērni, ievilksim dziļu elpu
un aizpūtīsim šos tumšos un vētrainos mākoņus prom.
Harieta, man jau tā likās, ka redzēju tevi lūram caur priekškaru.
Kas noticis?
Visi strīdas manis dēļ.
Ai, nē, nestrīdas.
Aktieri, kā zināms, reizēm ir sliktā omā.
Vai tu atkal košļā matus? Fui!
Liec mani mierā!
Palīgā!
Elsones kundze, gribu pateikties, ka likāt man būt sīpolam.
Uz īsu brīdi es sajutos tā, it kā man būtu daudz slāņu.
Tev tiešām ir daudz slāņu.
Nē. Nav.
Man ir tikai viens slānis,
un tas ir smirdīgs un nejauks,
un tāpēc man ir jāizstājas.
- Ko? - Ludziņa bez manis būs labāka.
Bet kā tad ar tevis sarakstīto jauno tekstu un dziesmām,
kas liek piedevām justies kā varoņiem, Harieta?
Atgriezieties pie sākotnējās lugas.
Tas iepriecinās Merionu, un viņa ir zvaigzne.
Tāpēc jebkurā gadījumā...
Harieta, nē.
Asais un kodīgais sīpols līdzsvaro visu pārējo produktu garšu.
Mums vajag tavas vienreizīgās dotības.
Mājupceļā man šķita, ka visi skatās uz mani ar baltu aci.
Pat baloži.
It kā jūs paši būtu ideāli?
Ne velti jūs sauc par spārnotajām žurkām.
Pirmo piezīmju grāmatiņu es sāku rakstīt septiņu gadu vecumā.
Jau tad es gribēju kļūt par izcilu rakstnieci.
Pēc sešpadsmit piezīmju grāmatiņām es zināju patiesību.
Galu galā es būšu Harieta hotdogu pārdevēja.
Vai varam to izrunāt?
Nav vairs nekā, ko teikt.
Harieta! Prieks tevi redzēt.
Kāpēc tu esi saģērbusies kā sīpols?
Skolas ludziņa.
Kāpēc jūsu suņi ir saģērbti kā bītli?
Mūs visus ir pārņēmusi bītlomānija.
Vai ne, draugi?
Tas ir mans vislabāk pārdotais suņu tērps.
Tev viss labi, mīļā?
Laikam.
Un kā sokas ar rakstīšanu?
Es vairs netaisos kļūt par rakstnieci.
Ko? Kāpēc?
Ole Golija saka: rakstniekam ir jāvairo pasaulē mīlestība.
Bet es tikai kritizēju cilvēkus.
Vai tu kritizēji mani?
Jā.
Un?
Es rakstīju, ka jūs esat slinka.
Pēc tam domāju, ka esat liela zaķpastala.
Un ko tu domāji pēc tam, kad biji paspiegojusi vairāk?
Es domāju par to reizi, kad mēģināju pāriet no tomātu sviestmaizēm
uz tomātu un siera sviestmaizēm
un nobijos to darīt.
Un, ka jums mainīt visu dzīvi droši vien bija miljons un piecas reizes biedējošāk.
Ir grūti būt drosmīgam.
Bet jums izdevās.
Suņu bītli!
- Man jāiet. - Atā, Plameres kundze!
Lai veicas!
Es iedomājos arī par citiem cilvēkiem, ko izspiegoju,
piemēram, par Vitersa kungu ar viņa 26 kaķiem.
Sākumā man šķita, ka viņš ir ērmīgs vientuļnieks.
Tad es uzzināju, ka viņam bija nomirusi māte
un viņš par to skuma tik ļoti, ka gribēja paslēpties no pasaules.
Un Karloss?
Es domāju, ka viņš ir briesmīgais Bodīšu Burlaks.
Tad es uzzināju, ka viņš tikai sargāja savu vecāku veikaliņu.
Sveika, kundze...
Sveika, Sīpolkundze!
Un nu mēs esam draugi.
Es sapratu, ka sākumā izdarīju par cilvēkiem pārsteidzīgus spriedumus.
Tad es palūkojos mazliet dziļāk un atklāju patiesību.
Tas man jāpieraksta.
Mana piezīmju grāmata!
Atkritumu vedēj, pagaidi!
Atkritumos ir mana piezīmju grāmatiņa.
Stāt!
"Patiesība ir skaistums, un skaistums ir patiesība."
Tā ir teicis Džons Kītss.
LĪME
Vienīgais - tā ir jānoskaidro.
Ja varēju to izdarīt ar svešiniekiem,
kāpēc lai es to nevarētu ar draugiem?
Labi, jaunie aktieri.
Vai jūtat kņudoņu kāju pirkstos?
Tūlīt sāksies izrāde.
Labi, izmantosim šo enerģiju!
Labrīt, klātesošie!
Sagaidīsim ar aplausiem sestās klases skolēnus,
kas spēlēs izrādi Ražas svētki.
Mēs esam jamsi.
Un garšojam tik saldi.
Mēs esam kartupeļu kroketes.
Kumosiņš, bet ļoti kraukšķīgs.
Mans īpašais aromāts izsakāms vārdos: es esmu... es esmu...
"Es esmu Briseles kāposts."
Ā, jā. Es esmu Briseles kāposts!
Varu jūs nomierināt, jo pamatēdiens ir klāt.
Esat samainījušās vietām.
Tiešām?
Tagad viss būs otrādi.
Ei, uzmanīgāk!
Vai tu redzi Harietu?
Neatbildi.
Vai varu lūgt jūsu uzmanību?
Piedāvāju drosmīgu stāstu par mīlestību un zaudējumu.
Saprātu un trakumu.
Muļķību, meliem un piedošanu.
Jūsu uzmanībai - "Sīpola elēģija".
Es esmu sīpols.
Smirdīgs, nemīlams dārzenis, kas liek cilvēkiem raudāt.
Jamsi, es rakstīju, ka jums abiem vajadzētu pievienoties dīvaiņu cirkam.
Bet tad es atklāju dziļāku slāni
un redzēju, cik drosmīgi esat, palikdami uzticīgi savai būtībai.
Es sapratu...
ka tādā dīvaiņu cirkā, kurā ir Pinkijs un Violetās Zeķes,
gribu iestāties arī es.
Samierinieties!
Piezīmju grāmatiņā es ierakstīju,
ka cilvēki pie Kerijas Endrūsas iet ciemos tikai viņas mātes ceptās kūkas dēļ.
Tad es paskatījos dziļāk.
Varbūt cilvēki pie Kerijas aiziet kūkas dēļ,
bet viņi paliek Kerijas dēļ.
Tiešām?
Šo es uzrakstīju par Merionu.
Oho, tas ir riebīgi pat man.
Bet tur runāja tikai mans virsējais slānis.
Tas, kurš joprojām dusmojas, ka trešajā klasē
Meriona pārstāja ar mani draudzēties.
Tad es paskatījos dziļāk.
Tāpat kā rudeni nomaina ziema, arī draudzībā var iestāties atsalums.
Un tieši tāpat kā ar gadalaikiem - tas ir normāli.
Tas ir dabiski, un tā nav neviena vaina.
Es uzrakstīju kaut ko ikvienam.
Reičela ir kā viņas konfektes uz kociņa.
No ārpuses cieta, bet iekšpusē mīksta.
Beta Elena, es tiešām vēlos, kaut mēs būtu draudzenes.
Es arī.
Svarīgāko vēstījumu es atstāju uz beigām.
Es pret tevi biju tik kritiska aiz skaudības,
ka tēta acīs esi pietiekami pieaudzis, lai par viņu rūpētos.
Mani vecāki neļauj man rūpēties pat par zelta zivtiņām.
Es jums nepārmetu.
Reiz es tām iebaroju spageti. Tas neizvērtās labi.
Zinu, ka mani vecāki reizēm vēlas, kaut es vairāk līdzinātos tev.
Neuztraucieties, dažreiz to vēlos arī es.
Un pēc notikumiem ar piezīmju grāmatu un Oles Golijas aizbraukšanas
es tiešām jūtos vecāka un gudrāka.
Bet es joprojām gribu nest uz skolu mīksto rotaļlietu,
spēlēt Pilsētu un visu dienu dzert šokolādes kokteiļus.
Zinu, gribat, lai ātrāk pieaugu, bet man labi sanāk būt 11 gadus vecai.
Un turklāt, kad es beidzot pieaugšu, jūs teiksiet:
"O, tu biji viens baigi foršs bērns."
Tāpēc nedomāju, ka vajadzētu sasteigt.
Tā nu, Sport...
Es aizmirsu, ko gribēju teikt.
Bravo, bravo, brava, bravissima!
Man patīk šis darbs.
Es četrkārtīgi zvēru, ka turpmāk vienmēr skatīšos dziļāk
un vairošu pasaulē mīlestību.
Paņemiet katrs pa lapiņai!
Es turēju solījumu, kad skolas avīzē...
GAITEŅU UZRAUGS!
...uzrakstīju par Volisu Volkeru.
Tāpat kā visi, es viņu uzskatīju par vientiesi,
līdz sapratu, ka viņš ir varonis.
Skabargas sajūta vēderā galu galā izzuda.
Bet es joprojām trakoti ilgojos pēc Oles Golijas.
Par laimi, svarīgāko, ko viņa man iemācīja, es atcerēšos mūžam.
Ja gribu būt izcila rakstniece, man ir jāzina viss.
Un, lai visu zinātu, man ir jāredz viss.
Un, lai visu redzētu, man ir jābūt spiedzei.
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Un es pūlos darīt labu Savā apkaimē
Es smaidu jauki
Un cenšos taisnību teikt
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Un es kļūšu par to, kas gribu būt
Pati noteikšu
Es tik gribu būt Tu tik gribi būt
Mēs tik gribam būt
Nē, es negriezīšu matus
Un vilkšu to, kas
Man patīk, ja varu būt es pati
Es negribu, ka Tu negribi, ka
Mēs negribam, ka mums norāda, ko darīt
Tulkojusi Aija Apse