Після того, як на суді все пішло не так,
я не могла заснути.
Мені було так соромно.
З’їла цибулину, та й це не помогло.
Тож, поки не зійшло сонце, я вирішила вийти надвір
і помилуватися першим повним місяцем осені.
Я щороку загадую бажання на такий насичено-помаранчевий місяць.
Жодне ще не здійснилося, крім того, яке я загадала тієї ночі.
Мій нотатник!
Я думала, що вже його не побачу.
І це не була пастка,
бо, коли я його підняла, мені на голову нічого не впало.
Хто ж його підкинув?
А втім, яка різниця?
Важливо лише те, що він знов у мене й що треба записати купу всього.
Та було щось дивне: голова геть не працювала.
І я вирішила зробити те, що завжди роблю при творчій кризі:
вирушила на екстрене шпигунське завдання.
ЯК КОТИ
Вежа-вежа
ЧАС «ВЕЖІ»
Як та пожежа
Чому я не можу думати?
Тому що я дуже небезпечна, Гаррієт.
Усе, що ти в мене записуєш, кривдить інших.
Так не годиться, мала.
Але ж Ол Ґоллі казала ніколи не вибачатися за правду.
Ага. І чим це для тебе обернулося, золотоволоско?
Раптом я відчула дивний біль у животі.
Він наче нагадував про те, що я й так знаю,
але дуже боюся визнати.
Я не можу бути письменницею.
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я стану ким хочу
Бо я самостійна
Ні, я не стригтимуся
І носитиму, що хочу
Люблю бути собою
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
ПИСЬМЕННИЦЯ ГАРРІЄТ
ШПИГУНКА ГАРРІЄТ
ЗА КНИГОЮ ЛУЇЗИ ФІЦГ’Ю
Дивлячись як усі йдуть на роботу,
я замислилася:
ким ще я можу стати, якщо не письменницею?
Мийницею вікон Гаррієт?
Флористкою Гаррієт?
А може, Гаррієт-продавщицею гот-доґів?
Гаррієт? Чого ти тут сидиш?
Міркую собі.
Як думаєте, ким ще я можу бути, крім письменниці?
Для таких розумних, як ти,
варіантів безліч.
Можеш стати лікаркою.
Я не витримую вигляду крові.
Або вчителькою.
Не люблю, коли в мене плюють кульками з паперу.
Або астронавткою. Злітала б на Місяць.
Тату, мене навіть у машині по дорозі до бабусі нудить.
Ми ж хочемо допомогти.
Знаю. Я просто хочу побути на самоті, добре?
Гаррієт, це принесли вчора, коли вас з мамою не було вдома.
КЕТРІН ҐАЛЬЯНО
Ол Ґоллі?
Гаррієт, пам’ятаєш, я постійно
цитувала Кітса:
«Правда – це краса, а краса – правда»?
Добре, що ти писала в своєму нотатнику правду.
І ясно, що його не повинен читати ніхто, крім власника.
Але якщо вже його прочитали, Гаррієт, то доведеться дещо зробити.
Та тобі це не сподобається. Доведеться вибачитися.
Вибачитися?
Не забувай, що письменники мають сіяти в світі любов,
а не ворогувати з друзями.
Такого я почути не очікувала,
але знала, куди мене приведуть її мудрі слова.
Пробач, Джені.
За те, що я про тебе написала, й за те, що не вибачилася. За все.
Ти не божевільна й не погана вчена. Я просто заздрила.
Заздрила?
Я лиш удаю з себе письменницю, й мої слова ранять інших.
А ти справжня вчена й хочеш змінити світ на краще.
Це як подивитися.
Учора я хотіла синтезувати нове джерело енергії
і випадково випарувала з ніздрів волосся.
Прости, Джені.
Прощаю.
Крилець?
Дякую.
Це ти підкинула мені вчора нотатник?
Так. Ти ж без нотатника – як Альберт Ейнштейн без скрипки.
Я теж так думала.
Я більше не хочу бути письменницею.
Що?
Є ж мільйон інших професій.
Мама пропонує стати вчителькою.
Залишатимеш себе після уроків.
Спорте! Є хвилинка? Я хочу з тобою поговорити.
Почекай!
Я мушу з ним поговорити.
Тому вирішила востаннє пустити в хід свої шпигунські штучки.
Спорту Року негайно зайти до директора.
Долоні горять!
Ну дай мені шанс.
Як ти можеш?
Може, бажаєте піци?
А на гарнір – щирого вибачення?
Привітики.
Відчепись від мене.
-Стояти. -Не займай мене, Воллесе.
Безпека не терпить перерв, Спорте. Вона завжди на варті.
Дякую, Воллесе.
Не варто дякувати.
Я ж черговий по школі, Гаррієт. Це мій обов’язок.
Спорте, я хочу сказати...
І чути не хочу, Гаррієт. Пізно.
Якщо не приймаєш вибачень,
то, може, візьмеш оце?
Це перелік усіх плюсів і мінусів нашої дружби.
ДРУЖБА – ПІДСУМОК
Плюс двадцять? За те, що навчила мене вигравати в камінь-ножиці-папір?
Плюс десять за перевірку домашки з англійської.
Плюс сто за те, що віддала мені бейсбольну 3D-картку Мікі Ментла.
Тут чимало плюсів, Гаррієт.
Мінуси теж є.
Мінус 820 за те, що писала різну гидоту про найліпшого друга.
Якщо подивишся на цифри,
то побачиш, що наша дружба складає чимало.
ГМВ + СПР = НДН!
А от і ні. Ти неправильно порахувала.
Пропустила два тут і три отут.
У підсумку наша дружба складає мінус 180.
Скажи, що мені сказати, і я це скажу.
Я б радо,
але ти це запишеш і застосуєш проти мене.
Хай собі йде, Гаррієт.
По-моєму, Спорт зараз хоче побути один.
Хай провітриться.
Спорт не хотів чути моїх вибачень.
Може, хоч однокласники захочуть.
Знаю, ви мене ненавидите, як вампіри – сонце,
та я вас зовсім не виню.
Елен!
Як я гратиму з однією ніжкою?
Я не вивчила слова.
Бо цілими днями жуєш своє дурне волосся.
Поздоровляю, Маріон.
Ти знову виграла головний приз в номінації «Наймерзотніша
і найнеприємніша людина року».
Пінкі, а розкажи, як це – бути зіркою цирку чудил.
До мене хоч приходять погратися й повеселитися,
а не заради маминого торта.
Очам не вірю.
Уся написана мною гидота настроїла всіх одне проти одного.
Діти, прошу вас.
Свято врожаю – це ж про єдність,
про збір урожаю
і про радіння щедротам осені.
Спорте, Джені, вам треба грати разом.
Ви ж моя неперевершена команда картопляних кульок.
Були, поки я не дізнався, що Джені віддала Гаррієт нотатник.
-Що? -Як ти могла?
Чому?
Вона моя подруга.
А я думав, ми друзі.
Дітки, зробімо глибокий вдих
і здмухаймо ці темні грозові хмари.
Гаррієт, а я думала, то мені здалося, що ти підглядаєш крізь завісу.
Що таке?
Усі сваряться через мене.
Ні, не через тебе.
Часом актори бувають не в гуморі.
Знову жуєш волосся? Фе.
Відчепися.
Рятуйте.
Міс Елсон, дякую, що віддали мені роль цибулини.
На мить мені здалося, що в мене сила-силенна шарів.
У тебе таки багато шарів.
Ні, не багато.
У мене один шар,
і він смердючий і підлий,
і тому я не гратиму у виставі.
-Що? -Без мене вона буде краща.
А як же написані тобою нові репліки й пісні,
завдяки яким гарніри стали героями, Гаррієт?
Поверніться до початкового сценарію.
Маріон зрадіє, а вона ж головний персонаж.
Словом...
Ні, Гаррієт.
Різкий і терпкий смак цибулі гармонізує смак
решти страв.
Нам потрібен твій гострий присмак.
По дорозі додому
здавалося, що всі на мене косяться.
Навіть голуби.
А ви що, такі ідеальні?
Вас же не просто так називають щурами з крилами.
Свій перший нотатник я почала в сім років.
Уже тоді я хотіла стати великою письменницею.
Я взнала правду, списавши шістнадцять нотатників.
Я стану Гаррієт-продавщицею гот-доґів.
Давай це обговоримо.
Мені нічого сказати.
Гаррієт. Рада тебе бачити.
А чого ти вирядилася цибулею?
Для шкільної вистави.
А чому ваші собаки одягнені як «Бітлз»?
У нас важка форма бітломанії.
Правда ж?
Ці костюми продаються найкраще.
Ти в порядку?
Та наче.
А як пишеться твоя книга?
Я більше не хочу бути письменницею.
Що? Чому?
Ол Ґоллі каже, що письменники мають сіяти в світі любов.
А я тільки суджу людей.
А мене теж судила?
Так.
І?
Я написала, що ви лінива.
А потім подумала, що ви доросла боягузка.
А що ти подумала, пошпигувавши за мною?
Я згадала, як пробувала перейти з сандвічів з помідором
на сандвічі з помідором і сиром,
і як це мене сполохало.
І подумала, що змінити життя, мабуть, у мільйон разів страшніше.
Хороброю бути непросто.
Але ви ж змогли.
Це ж Бітлопесики!
-Я пішла. -Бувайте, місіс Пламер.
На все добре.
Я згадала всіх, за ким шпигувала.
Наприклад, містера Візерса і його 26 котів.
Спершу він мені здався моторошним відлюдником.
А потім я дізналася, що в нього
померла мама. І він так зажурився, що захотів від усіх сховатися.
А Карлос?
Я думала, що він горезвісний бакалійний злодій.
А виявилося, що він оберігав батьківський гастроном.
Привіт, панно...
Привіт, панно цибуля.
Тепер ми друзі.
До мене дійшло, що спочатку я судила всіх, за ким шпигувала.
А копнувши глибше, знаходила правду.
Треба це записати.
Мій нотатник!
Стій, сміттєвоз!
У смітті мій нотатник.
Стійте!
«Правда – це краса, а краса – правда».
Так казав Джон Кітс.
КЛЕЙ
Просто треба до неї докопатися.
Я відкопала правду про незнайомців,
невже не зможу і про друзів?
Увага, юні актори.
Відчуваєте мороз по шкірі?
Скоро починаємо.
Направмо енергію в корисне русло.
Усім доброго ранку.
Привітаймо наших шестикласників
з виставою на честь Свята осіннього врожаю.
Ми бульби батату.
Смачні й солодкі.
А ми картопляні кульки.
На один укус, але зі скоринкою.
А мій аромат і смак – на любителя. Я...
«Я брюссельська капуста».
Точно. Я брюссельська капуста!
Це не вся вистава. Ось і основна страва.
Ви поплутали місця.
Хіба?
Тепер усе буде навпаки.
Гей, обережно.
Гаррієт не бачиш?
Забудь.
Прошу уваги.
Представляю вашій увазі смертельну історію любові і втрати.
Здорового глузду й люті.
Тупості, брехні й прощення.
Представляю вашій увазі «Плач цибулі».
Я цибуля.
Смердючий, неприємний овоч, від якого всі плачуть.
Бульби, я написала, що вам місце в цирку чудил.
Та потім я копнула глибше
і побачила, як ви безстрашно вмієте бути собою.
Я збагнула...
що хоч у якому цирку чудил будуть Пінкі й «Фіолетові шкарпетки»,
я теж хочу в ньому бути.
А маєте!
Я написала в нотатнику,
що до Керрі Ендрюс ходять тільки щоб поласувати тортом її матері.
А потім копнула глибше.
Може, всі й ходять туди заради торта,
але залишаються через Керрі.
Чесно?
А оце я написала про Маріон.
Це жорстоко навіть для мене.
Але то в мені говорив мій верхній шар,
сердитий, що в третьому класі вона
перестала зі мною дружити.
І я копнула глибше.
Після осені завжди настає зима, так само й дружба може охолонути.
Але це нормально, як і зміна пір року.
Так буває, і ніхто в цьому не винен.
Я про всіх писала.
Рейчел як той льодяник:
тверда зовні й м’яка всередині.
Бет Елен, я б хотіла, щоб ми подружилися.
Я теж.
А найважливіше я приберегла наостанок.
Я тебе осуджувала, бо заздрила, що твій тато вважає
тебе достатньо дорослим, щоб ти про нього дбав.
А мої батьки мені навіть рибок не довіряють.
Я вас не виню.
Раз я нагодувала їх спагеті. Добром це не кінчилось.
Батьки іноді хочуть, щоб я була як ти.
Іноді я й сама цього хочу.
А після історії з нотатником і переїзду Ол Ґоллі
я таки почуваюся дорослішою й мудрішою.
Та я все одно хочу приносити в школу іграшки,
грати в «Місто» й цілими днями пити молочний коктейль.
Вам хочеться, щоб я скоріше виросла, але мені добре і в мої 11.
Та й коли я нарешті виросту, ви скажете:
«У дитинстві ти була така чарівна».
Тож давайте не будемо спішити.
Спорте...
Я забула, що хотіла сказати.
Браво, бравіссімо!
Як же це чудово.
Відтепер я чотирикратно клянуся завжди копати глибше
і сіяти в світі любов.
Візьміть усі по сторінці.
Я пішла в шкільну газету...
СЛАВА ЧЕРГОВОМУ!
...і написала про Воллеса Вокера.
Як і всі в школі, я вважала його селюком,
аж поки не взнала, що він герой.
Те відчуття в животі нарешті зникло.
Але я й досі дико сумувала за Ол Ґоллі.
На щастя, найголовніше, чому вона мене навчила, завжди буде зі мною:
щоб бути великою письменницею, треба все знати.
А щоб усе знати, треба все бачити.
А щоб усе бачити, треба бути шпигункою.
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
І я намагаюсь робити добро Там, де живу
Я гарно усміхаюся
І прагну казати правду
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
Я стану ким хочу
Бо я самостійна
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Ні, я не стригтимуся
І носитиму, що хочу
Люблю бути собою
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова