KRÁLOVNA KARIBIKU
Na pravoboku povolte o šest stupňů.
Rozumím.
Vypadá to dobře, nahoře tu mám 244 stupňů.
Muy bien.
KRÁLOVNA KARIBIKU
CELNÍ ÚŘAD FRANCIE
Můžete vypnout motory, uvážeme loď.
Dobrá práce, končím.
Super, kapitáne.
Jo. Nechci se chlubit, ale už mi to docela jde.
Pošlu posádku opravit a přemalovat loď.
Do tří dnů bude loď jako nová.
Skvělé! Jsme to ale parádní tým.
Jako dobře promazaný stroj.
KAPITÁN FALL
Užijte si dovolenou!
Ahoj, kapitáne!
Hádám, že máš ráda květiny. Trefil jsem se?
Jo, květiny jsou hezký.
Je tam tolik barev a tak. Nádhera.
Já to věděl.
- Jsi připravená? - Jo.
Je fajn, žes chtěla potkat mojí rodinu.
Upřímně, trochu mě to překvapilo.
Jen jsem s tebou chtěla zažít trochu dobrodružství.
A po cestě si v Monaku vyřídím malou osobní záležitost.
Takže takhle zabiju dvě mouchy jednou ranou.
To je fakt super.
Monako ale nemáme zrovna po cestě.
Není to taková zajížďka a zabere mi to jen chvilku,
ale to, že tam jedeme, musí zůstat mezi námi, dobře?
Umíš udržet tajemství, že zlato?
No jasně. Mám pusu na zámek.
To je ale výhled.
Ty jo, výhledy zbožňuju.
Převleču se do něčeho pohodlnějšího.
To zní skvěle. Já taky.
Musím si jen něco zařídit.
Tak já půjdu s tebou.
To ne, je to osobní.
Perfektní. Já s tebou chci dělat osobní věci.
Podívej, Jonathane.
Jestli tohle má fungovat, tak se nesmíme navzájem dusit.
Musíme mít každý čas i pro sebe.
Jo. Mít ve vztahu i čas pro sebe je rozhodně zdravé.
O tom jsem četl, to je začátečnická chyba. Promiň.
Super, v pohodě. Hned jsem zpátky. Tak zatím.
Tak jo, zatím. Bezva.
Lizo!
Hádej, kdo je ve zprávách. To je ten oligarcha. Někdo ho zabil!
- Vážně? - Jo.
Vypadá to docela hrozně.
Někdo mu do konečníku nacpal velmi nebezpečnou radioaktivní věc.
Od něj už asi další pozvánku na večírek nedostanu.
Asi ne.
Proč by někdo něco takového udělal?
Nevím, Jonathane.
Možná na někoho donášel. Práskači dostanou napráskáno.
To jsem nevěděl.
VÍTEJTE V CONNECTICUTU
Ten asi čeká na nás.
Jo. Asi máš pravdu.
Děje se něco? Vypadáš trochu vystresovaně.
Nevím, co čekat, až dojedeme domů.
Rodiče teď vypadají, že jsou na mě pyšní, ale s nima nikdy nevíš.
- Ne? - Ne.
Vždycky mi něco řekli a mysleli si něco jiného,
takže nikdy nevíš, co od nich čekat. Vždycky seš v nejistotě.
Drží tě ve střehu. Je to dobrý.
Jasně.
Podívej. To bude asi jen normální strach, co má každý,
než potká svoji nejbližší rodinu.
No, to moc normální nebude.
Ale jo. Takhle prostě příroda funguje.
To nechápu, Jonathane.
Víš, v kurníku je vždycky jedna slepice,
kterou ostatní šikanují a pořád ji klovou.
Možná proto, že je nejmenší, nejslabší nebo má prostě jen smůlu,
ale v naší rodině nebo kurníku, jsem to byl vždycky já.
To zní hrozně.
Ne. To klování bylo vždycky jen slovní, takže fyzicky mě to nezranilo.
Takže vnějšek je naprosto v pořádku. To je dobrý.
- Opravdu? - Jo, je.
Je to v pohodě. Jo…
Mám nakázáno vždycky zazvonit.
„Jen pobudové vtrhnou do domu jen tak.“
I do vlastního domu?
Říkají, že do vlastního domu především.
Jonathane, drahoušku. Ráda tě vidím.
Jak se máš, Consuelo? Tolik jsi mi chyběla.
A ty jsi chyběl mně, Johnny.
A kdo je tahle rozkošná dáma?
Já jsem Liza, Jonathanova kolegyně a přítelkyně.
Moc vám to spolu sluší.
Děkuju.
Jsou rodiče doma?
Ano. Prosím, pojďte dál. Jsou na zahradě.
Pane a paní Fallovi, Jonathan je doma!
Jonathane, můj chlapečku.
Ani nevíš, jak ráda tě doma vidím v té uniformě.
- Začali jsme se objímat, ne? - Jo.
Pojď sem a obejmi svou matku.
Opravdové, vřelé a normální objetí.
- Pane jo, to bylo parádní. - Pojď za mnou.
Tohle je dobrý. Naprosto přirozený.
Podívejme se. Jestlipak to není pan zrádce,
co nesežene svýmu bratrovi práci.
- Cože? - A musíš mi tu uniformu cpát do ksichtu?
Víš, jak jsem na to teď citlivej.
Je mi líto, že jsi přišel o práci, ale svojí uniformou tě nechci urazit.
No jasně. Mě to ale bolí. Zraňuješ mě svými činy.
Že se nestydíš. Nejsi vůbec na úrovni a pořád jen meleš o sobě.
- Ticho, Tannere! - Jo!
A kdo je tohle? Můžeme vám pomoct? Ztratila jste se?
Tohle je Liza. Moje přítelkyně.
Těší mě, Lizo.
Rád vás poznávám.
Ale jak to myslíš? Řekl jsi „přítelkyně“.
Ale to určitě nebude to, cos chtěl říct.
Ale ano, Liza je moje skvělá kolegyně a taky přítelkyně.
Takže je to kamarádka z práce.
- Už to chápu. - No jasně.
Kamarádka.
Jo, dalo by se to tak říct, ale taky spolu chodíme.
Ale no tak. To je hrozná lež a ty to víš.
Ona je, s odpuštěním, totální kost.
Fakt ošukatelná.
Nikdy by s tebou nechodila a nedotkla se tě,
to by se v životě nestalo.
Nelže, Tannere.
Jonathan jen úplně nechápe slovo „přítelkyně“,
protože nikdy předtím žádnou neměl.
Není to tak, Jonathane?
Pleteš si „kamarádku“ s „přítelkyní“.
Jo, to bude ono. Že, Jonathane?
Nemusíš se stydět. Lidi si pletou slova pořád.
- Ovšem. - Je to idiot.
Dobře, tak ještě jednou. Ujasněme si to.
Tohle je jako v Pretty Woman, že?
- Jsi společnice? - Ne.
Do prkýnka, Tannere. Omluvte mě za ty nadávky.
Už jsem vám to řekl stokrát. Liza je moje přítelkyně.
Proč je to tak těžké pochopit?
- Jistě, zlato. My to chápeme. - Jo.
- Chápeme to. - Jo.
Jsme moderní.
Víme, že randění je teď úplně jiné, než když jsme byli mladí.
Jo, teď jsou to samé aplikace, posílání fotek penisů
a domlouvání si sexu někde za nákupákem.
- Ani ne. Teda myslím. - Je to tak.
A tvůj otec si přesně takovým obdobím taky prošel.
Pamatuješ, jak jsi „zachraňoval“ tu prostitutku, Blakeu?
- Co? Pamatuješ si to? - Jo.
To bylo k nezaplacení.
Jo. Stála mě majlant. A nakonec se vrátila ke starému životu.
Dneska pořád šlape u dálnice.
Jo, občas kolem ní projedu a říkám si, jaký to mohlo být.
Ale když se ohlédnu, bylo to mezi námi od začátku odsouzeno k zániku.
První chyba byla věřit jejímu pasákovi.
Vyběhli se mnou. Samozřejmě byli zamilovaní.
Zkoušel jsem všechno možný, abych se jí zalíbil.
Ale byl to milostný příběh, co skončil.
Celé mě to vážně zranilo a ještě teď mě to docela štve.
- Bože, zlomilo mi to srdce. - Už jen meleš, Blakeu.
Ale jde o to, že jaký otec, takový syn.
Tak jo, lidi. Já vás rovnou zastavím.
Nejsem prostitutka, co se Jonathan snaží zachránit.
- Ovšem. Nechtěl jsem tě urazit, Lizo. - Ne.
Jen se snažím ochránit syna. Člověk se poučí, víš?
Jsem důstojnice na Královně Karibiku
a vašeho syna skutečně miluju.
Je to ten nejmilejší člověk, jakého znám.
AI. Je to umělá inteligence, co? To bude ono.
Nejsi skutečná. Musíš být jen realistická panna na sex,
protože upřímně… Můžu to říct?
…Jonathana nikdo nemůže milovat a všichni to ví.
Přestaň, Tannere! Ne každý to ví. Odejdi!
- Běž do své chýše. - Běž!
- Mazej! - Kšá! Běž!
Poslouchej svou matku. Kšá!
Děkuju, Consuelo. Vypadá to náramně osvěžující.
Na zdraví!
Jsme na tebe s otcem tak pyšní.
Vlastně jsme na tebe tak hrdí,
že tě chceme vzít na oběd do Klubu kapitánů.
- Vážně? Ale právě jsme obědvali. - Neřeš tak detaily, Jonathane.
Tak jo! To zní skvěle. Půjdeš taky, Lizo?
Ja se spíš prvně vybalím a trošku si odpočinu. Užijte si to spolu.
Já ten čas pro sebe, o kterým jsme se bavili, nepotřebuju.
Spíš naopak.
Ale ne. Jen jeď.
Doprovoď, prosím, Jonathanovu kamarádku do pokoje pro hosty.
Tak jo, já se trošku opláchnu a převleču se.
- Ne. - Ne.
Uniformu si nech. Máš občanku?
Jo.
Super. Tak si ji nezapomeň.
A jestli máš podepsanou pracovní smlouvu, vezmi ji s sebou taky.
Dobrej nápad, zlato.
Ty jo, to je krásný. Náš první společný rodinný výlet.
Neříkej hlouposti, drahoušku.
Byli jsme na spoustě rodinných výletů.
Grand Canyon, Aspen, Havaj, Kostarika,
Indie, Thajsko, no prostě všude.
Jo, s Tannerem. Já jsem nikdy nejel.
Ale vzpomeň si.
Se všemi těmi zavazadly jsme pro vás oba neměli v autě místo.
Ale všude jste lětěli.
Jo, ale už jsi někdy slyšel o tom, aby rodina na letiště došla pěšky?
Ne. Ale tohle je můj první rodinný výlet. To jsem myslel.
- A o to nejde. - O to vůbec nejde.
Protože jsi byl vždycky s námi duchem.
A to je to nejdůležitější. Nejdůležitější je ta myšlenka.
Jo.
Vyděsils mě. Můžu ti nějak pomoct?
Možná.
Bože. Jsi taková klasická kráska.
Se svým tělem bys mohla být v porno časáku.
Dobře.
Asi v Private. Mohla bys být na první stránce Private.
Tak asi dík. Co chceš?
Nemohl jsem odolat. Jsi jako magnet na můj chobot.
Tvůj chobot?
Říkám tak svýmu penisu. Sloni mají taky choboty.
Takže je to takový přirovnání nebo metafora.
Jasně. Takže tvoje péro má tvar chobotu?
Můžeš s ním nosit větvičky a sbírat buráky?
Tak to se máš.
Ne, to neumím. Měl jsem na mysli velikost.
Nevypadá to tak. Dvoumetrový penis tam nemáš.
Nechceš to zjistit?
- Neměl bys tu být. - Já vím, ale řeknu ti to na rovinu.
Vypadáš jako holka, co to zvládne.
- Tak jo. - Neber si to špatně.
Jonathan je fajn kluk a já pro něj chci to nejlepší. Vážně.
Ale?
Ale měla by ses na něj vykašlat a místo toho chodit se mnou.
Nemazej se s ním a odkopni ho.
- A proč? - Jen se na mě podívej, zlato.
Nerad to říkám sám, ale jsem neodolatelně sexy.
A můžu ti toho nabídnout stokrát víc než on.
Mnohem víc.
Vážně? Jako co, Tannere?
No tak třeba pro začátek péro, co je na horní hranici průměrnosti.
Je nadprůměrný?
Jo, se správným způsobem měření asi jo
a je krásně hladký a hezký.
Je to fešáckej ďábel. Budeš ho zbožňovat.
Tak jo.
A než se Jonathan vrátí domů, chtěl bych ti dát malou ochutnávku…
VELKEJ TANR
Jsi vzhůru, skvělý.
Právě mi přišla zpráva od Jonathana
a prý se vrátí zhruba za dvě hodiny.
Myslím, že do tý doby tě stihnu naporcovat,
zabalit, narvat všechny tvoje končetiny do kufru
a ještě si pak dát sprchu. Co říkáš?
Víš, že s tímhle vrtákem
se můžu očním důlkem provrtat do parietálního laloku?
Sem, až na druhou stranu mozku.
Ale protože si tě Jonathan možná nějak cenní,
dám ti na výběr.
Možná budeš mít východisko, Tannere.
KLUB KAPITÁNŮ JEN PRO KAPITÁNY A JEJICH RODINU
RECEPCE
JEN PRO KAPITÁNY A JEJICH RODINU
KAPITÁNSKÝ PRŮKAZ – KRÁLOVNA KARIBIKU
KLUB KAPITÁNŮ
FALLOVI JSOU OFICIÁLNÍ ČLENOVÉ KLUBU KAPITÁNŮ
Nerad se ptám, ale vzali jste mě tam jen proto, aby vám vrátili členství?
Ale prosím tě, nebuď směšný.
Nikdy bychom tě nevyužili jako vstupenku ke členství a statusu.
- Ne? - To členství nic neznamená.
A navíc, nemáš dobrý pocit z toho, že seš pro rodinu konečně užitečný?
Po tolika letech?
Asi jo.
Tak se mi líbíš.
Jonathane!
Jejda! Ahoj, Tannere.
Rád tě vidím, Jonathane. Bavili jste se dobře?
Jo, bylo to dobrý.
Jsou tam docela upjatí, nic pro mě. Je super, že jste zpátky.
Nechceš se jít poflakovat na zahradu?
Užijeme si odpoledne jako bráchové. Zaházíme si třeba frisbíčkem.
- Bereš už zase drogy, Tannere? - Ne.
Tak kde je tvoje protivnost?
To jsem jen předstíral. Byla to jen taková hra, neblbni.
Celé ty roky? Pane jo, tak tomu říkám odhodlání.
Jo. Necháme tyhle dvě vykopávky tady. Závod na zahradu!
Můžeme zkusit moje nerfky, jsou luxusní.
- Můžeme dělat, co chceš. - Tak jo!
- Máš babu! - No dobře.
Jseš tak rychlej!
Vidím, že jsi tu jako doma.
Proč tu nemáte žádné fotky s Jonathanem?
To proto, že je naším tajemstvím, co opatrujeme.
Vážně?
Má to přirozené vysvětlení.
Je pro mě těžké o tom mluvit, ale Jonathan se narodil předčasně.
Moc předčasně.
Jo, doktor říkal, že za to mohlo moje pití a kouření, ale já nevím.
Vypadalo to, jako by mi v děloze žila strašně stará želva bez krunýře
a pak konečně vylezla, aby poprvé spatřila denní světlo.
- Byl odporný. - Ohavný.
Jako baby Yoda bez té roztomilosti.
Panebože.
- Jsem moc ráda, že přežil. - Uf.
Můžu se zeptat, jak moc předčasně?
Skoro dva týdny. Osm dní, abych byla přesná.
Myslím, že to není předčasné.
Ale je. Hrozně nás to vystrašilo.
A proto jsme se rozhodli, že se na něj nebudeme upínat, kdyby náhodou nepřežil.
Chránili jsme se před zármutkem.
Consuela ho kojila a starala se o něj,
abychom oslabili pouto mezi matkou a synem.
Bože, to je hrůza.
To ano.
Jo. Bylo to těžké. Ale abych to zkrátil,
rozhodli jsme se všechnu naší energii a čas investovat do Tannera.
Všechnu naši lásku jsme dali jemu, že, zlato?
- Jo. - Ano.
Připravený?
Ty kráso!
To byl ten nejlepší hřebík, co jsem kdy viděl.
Skoro to ani nešplouchlo.
Díky! Taky na tom pracuju už léta.
- Jde to poznat. - Jonathane, půjdeš už brzy spát?
Jasně. Ještě pár skoků, jestli to nevadí.
- Jasně. Uvidíme se nahoře. - Jo!
Počkej! Mrkni na Jonathanův hřebík.
Je to fakt ohromný.
Jo, docela mi to jde.
- Tak jo. - Tak jo, jdeme na to.
Vidělas to? To byla paráda.
Jo, skvělý hřebík.
Ty máš ale dneska žízeň, Tannere.
Dneska to byla s Tannerem zábava.
Dokázal, že se lidi můžou z nenadání změnit.
Ráno byl tyran, kterým byl celý svůj život,
a odpoledne ten nejlepší týpek.
Jo, bylo úžasné to pozorovat.
Nechci říkat negativní věci o tvojí rodině,
ale tvoji rodiče jsou fakt zlí lidi.
Možná. Možná trochu, ale myslí to dobře.
Ne, nemyslí. Jen ubližují.
Jsou to hajzlové. Zasloužíš si mnohem víc, Jonathane.
I když se zas tak dlouho neznáme,
mám pocit, že ty, Pedro, Nico a ostatní
jste svým způsobem moje pravá rodina.
Takhle by měla správná rodina vypadat.
Jo, to je fakt pravda.
Žádná tajemství, žádné lži a všichni se respektují.
Naprosto vám věřím.
To ráda slyším.
Vteřinku.
Ahoj, Lizo, musíte se vrátit.
Tyran se rozhodl zkrátit všem dovolenou. Promiň.
Sakra, vypadáváš mi. Půjdu ven.
Možná tam bude lepší signál.
HOVOR UKONČEN – ŽÁDNÝ SIGNÁL
Pedro, co jsi říkal?
Je čas se vrátit. Promiň.
Promiň. Co jsi říkal? Špatně tě slyším.
Říkám, že se musíte vrátit.
Dám si tě na reprák, jo?
Vylezu výš, možná to pomůže.
Haló? Zkus mluvit teď.
- Už mě slyšíš, Lizo? - Jo, krásně čistě.
Super. Jak je s vycvičeným kapitánem?
Dobrý, jo, v pohodě.
Nemůžu přestat myslet na to, jak úžasný je,
že nám jako zločineckému kartelu díky němu projde tolik věcí.
- O tom mi povídej. - To teda povím.
- Musím se někomu vypovídat. - Cože? Teď?
Jo, teď. Začnu hezky od začátku.
Ta mise po tom, co v Brazílii nastoupil, mě pořád straší.
Když jsme s Jonathanem šli do té uličky…
A to je můj názor na celou naší kriminální organizaci.
Tím se tajit nebudu.
- Dobře. - Teda, před panem Tyranem ano.
Náš kriminální šéf, co za tím stojí.
No nic, chtěl jsem ti říct, že sem s Fallem musíte co nejdřív přijet.
Rozumím.
Ahoj.
Kdo tak pozdě volal?
Nikdo. Jen si ze mě někdo dělal srandu.
A ty jsi s ním mluvila 20 minut?
Jo, přesně tak.
Jasně. Takový hovory jsou nejhorší.
Jen zbytečně zatěžují telekomunikace.
Z toho by teda Alexander Graham Bell neměl radost.
Proto tak tvrdě nepracoval.
Ne, asi ne.
Každopádně…
Chtěl jsem ti něco říct, než půjdu spát.
Jasně.
Chtěl jsem ti poděkovat, že jsi dneska byla tak skvělá kamarádka
a taky přítelkyně.
Moc to pro mě znamená.
Jonathane, jsi skvělej chlap.
Doufám, že to víš.
A ať už se v budoucnosti stane cokoliv,
doufám že víš, že tě mám moc ráda.
Ale musíme odjet.
- Teď? - Jo.
V tomhle domě už to nevydržím ani vteřinu.
Pojď. Vrátíme se k tvojí skutečné rodině.
Překlad titulků: Jan Kavalec