‎REGINA CARAIBELOR
‎Redu virajul la tribord ‎la vreo șase grade.
‎Înțeles.
‎Arată bine. Avem 244 relativ la sol.
‎Muy bien.
‎REGINA CARAIBELOR
‎OFICIUL VAMAL FRANCEZ
‎Opriți motoarele ‎și pregătiți-vă de andocare.
‎Bravo, băieți! Terminat.
‎- Excelent, căpitane! ‎- Da!
‎Încep să mă pricep la asta. ‎Nu că mă laud singur.
‎Pun echipajul ‎să se apuce de reparat și vopsit.
‎Va fi gata în cel mult trei zile.
‎Super! Ce echipă suntem!
‎O mașinărie bine unsă.
‎CĂPITANUL FALL
‎Concediu plăcut!
‎Bună, căpitane!
‎Am ghicit bine că îți plac florile, nu?
‎Da, florile arată bine.
‎Sunt colorate și tot tacâmul. ‎Foarte drăguțe.
‎Știam eu.
‎- Ești pregătită? ‎- Da.
‎E super că vrei să vii ‎să-mi cunoști familia.
‎Un pic surprinzător, sincer.
‎Cred că voiam să merg ‎într-o mică aventură cu tine.
‎Și am o mică treabă personală ‎de rezolvat în drum, la Monaco.
‎Așa că o să împușc doi iepuri deodată.
‎Minunat, e minunat.
‎Numai că Monaco nu e ‎chiar în drumul nostru.
‎Nu e un ocol mare. Și n-o să dureze mult.
‎Dar trebuie să rămână între noi ‎că ne întoarcem acolo, da?
‎Poți să ții un secret, nu-i așa, scumpule?
‎Da, bineînțeles. Nu zic o vorbă.
‎Ce priveliște!
‎Priveliștile sunt super.
‎O să mă schimb în ceva mai comod.
‎Sună perfect! Și eu.
‎Am o mică treabă de rezolvat.
‎Vin cu tine, bineînțeles.
‎Nu, e ceva personal.
‎Perfect! Chiar vreau ‎să fac chestii personale cu tine.
‎Uite ce e, Jonathan!
‎Ca să meargă, nu trebuie ‎să ne sufocăm reciproc, da?
‎E important să ne acordăm spațiu.
‎Da.
‎E foarte sănătos ‎să acorzi celuilalt spațiu într-o relație.
‎Am citit chestia asta. ‎E o greșeală de începător, scuze.
‎Super! Mă întorc repede. Pe curând!
‎Da, pe curând! E în regulă.
‎Un oligarh rus foarte cunoscut…
‎Liza!
‎Ghici cine e la știri! ‎Oligarhul ăla. L-a omorât cineva.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Arată oribil.
‎Cineva i-a băgat pe rect ‎un obiect radioactiv foarte periculos.
‎N-o să ne mai invite ‎la petreceri, bănuiesc.
‎Probabil că nu.
‎De ce ar face cineva așa ceva?
‎Habar n-am, Jonathan.
‎O fi turnat pe cineva. ‎Știi că pârâcioșii o pățesc.
‎Nu, n-am știut.
‎BINE AȚI VENIT ÎN CONNECTICUT!
‎- Probabil e pentru noi. ‎- Da, probabil că ai dreptate.
‎S-a întâmplat ceva? Pari cam stresat.
‎Nu prea știu la ce să mă aștept ‎când ajungem.
‎Părinții mei par mândri de mine acum, ‎dar cu ei, nu se știe niciodată.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎Au fost atâtea jocuri psihologice ‎când eram copil,
‎că nu poți ști la ce să te aștepți.
‎Te țin în suspans.
‎Te țin în priză, ceea ce e bine.
‎Bine.
‎Uite! Cred că e un semn al fricii normale
‎dinainte de a-ți vedea familia restrânsă.
‎Nu pare ceva normal.
‎Dar este. Așa se întâmplă în natură.
‎Nu înțeleg, Jonathan.
‎Știi, în cotețul găinilor, ‎e întotdeauna una
‎împotriva căreia se unesc celelalte găini ‎și o ciupesc tot timpul.
‎Poate fi pentru că e cea mai mică, ‎cea mai slabă sau are doar ghinion.
‎Dar, în familia mea sau în cotețul meu, ‎eu am fost mereu ăla.
‎Sună îngrozitor.
‎Nu. Ciupitul a fost doar verbal, ‎deci nu m-a rănit pe dinafară.
‎Exteriorul n-are nimic, ceea ce e bine.
‎- Este? ‎- Da. Da, este.
‎Totul e bine.
‎Am ordine stricte să sun totdeauna la ușă.
‎„Doar derbedeii dau buzna într-o casă.”
‎Și acasă la tine?
‎Mai ales acasă la tine, ‎zic mereu mama și tata.
‎Jonathan, dragul meu! ‎Ce mă bucur să te văd!
‎Ce mai faci, Consuela? ‎Mi-a fost atât de dor de tine!
‎Și mie mi-a fost dor de tine, Johnny.
‎Și cine e domnișoara asta încântătoare?
‎Sunt Liza, ‎colega și prietena lui Jonathan.
‎Sunteți foarte drăguți împreună.
‎Mulțumim.
‎Părinții mei sunt acasă?
‎Da. Intrați, vă rog! Sunt în grădină.
‎Dle și dnă Fall, a venit Jonathan!
‎Jonathan, băiețelul meu!
‎Ce mă bucur ‎să te văd acasă, în uniforma aia!
‎- Am început să ne îmbrățișăm, nu? ‎- Da.
‎Vino și îmbrățișează-ți mama!
‎O îmbrățișare adevărată, caldă și normală.
‎- Ce bine e! ‎- Destul! Vino încoace!
‎E bine, da. Foarte firesc.
‎Ia te uită! A venit trădătorul
‎care nu vrea să-și angajeze fratele.
‎- Poftim? ‎- De ce îmi scoți ochii cu uniforma aia?
‎Știi ce fragil sunt după concediere.
‎Îmi pare rău că ți-ai pierdut postul,
‎dar nu vreau să te jignesc ‎purtând uniforma.
‎Da, sigur! Doare, omule.
‎M-ai rănit cu faptele tale.
‎N-ai rușine, n-ai clasă.
‎Numai la tine te gândești.
‎- Gura, Tanner! ‎- Fleanca!
‎Ea cine e? Te putem ajuta? ‎Te-ai rătăcit, domnișoară?
‎Ea e Liza. Prietena mea.
‎Mă bucur să te cunosc, Liza.
‎Și mie îmi pare bine.
‎Dar la ce te referi? Ai zis „prietenă”,
‎dar probabil că e o mare-mare greșeală.
‎Nu, Liza e buna mea colegă și prietenă.
‎Deci e o prietenă de la serviciu.
‎Acum înțeleg. O amică.
‎Da, se poate spune și așa. ‎Dar suntem împreună.
‎Fugi de-aici! E o minciună înfiorătoare ‎și știi foarte bine.
‎Arată trăsnet, dacă pot să-mi permit.
‎E bună de pică.
‎N-ar ieși cu tine ‎și nu te-ar lăsa s-o atingi,
‎nici într-un milion sau catralion de ani.
‎Nu minte, Tanner.
‎Jonathan e doar derutat ‎de cuvântul „prietenă”,
‎fiindcă nici nu s-a pus problema ‎să aibă una.
‎Nu-i așa, Jonathan?
‎Confunzi sensurile de „amică” și „iubită”.
‎Da. Asta e, nu, Jonathan?
‎Nu-i nicio rușine. ‎Lumea face des confuzii.
‎- Bineînțeles. ‎- E un cretin.
‎Bun, derulați înapoi! Stați să înțeleg.
‎E ca în ‎Frumușica, ‎nu? ‎Ești damă de companie?
‎- Nu. ‎- În puii mei, Tanner!
‎Scuzați-mă că înjur!
‎V-am zis de o sută de ori deja. ‎Liza e prietena mea.
‎De ce e atât de greu de înțeles?
‎- Bineînțeles, scumpule. Înțelegem. ‎- Da.
‎- Știm. ‎- Știm.
‎Suntem la modă.
‎Știm că întâlnirile sunt cu totul altfel ‎decât în tinerețea noastră.
‎Da. Acum e cu aplicații, ‎se trimit poze cu penisuri,
‎se dau carduri SIM contra sex ‎în spatele mallului.
‎- Ba cred că nu. ‎- Așa e.
‎Dumnezeu știe că tatăl tău a avut o fază ‎exact ca asta pe care o traversezi tu.
‎Mai ții minte când o „salvai” ‎pe prostituata aia, Blake?
‎- Da. ‎- Mai ții minte?
‎Da.
‎A fost foarte haios.
‎Da. M-a costat o avere. ‎Și, la final, s-a întors la viața ei.
‎Însă se prostituează sub autostradă.
‎Da. Mai trec pe acolo uneori ‎și mă întreb cum ar fi fost.
‎Dar, uitându-mă în urmă,
‎relația era din start sortită eșecului.
‎Prima greșeală a fost ‎să mă încred în peștele ei.
‎Ce obrăznicătură! ‎Bineînțeles că se iubeau.
‎M-am dat peste cap să-i reintru în grații.
‎Dar se stricase o idilă frumoasă.
‎M-a întristat toată povestea ‎și încă sunt enervat din cauza asta.
‎- Pentru Dumnezeu! E dureros. ‎- Bați câmpii, Blake.
‎Dar rămâne valabil ce am zis. ‎Așa tată, așa fiu.
‎Gata! Oameni buni, o să vă opresc aici.
‎Nu sunt o prostituată ‎pe care vrea s-o salveze.
‎- Sigur! Fără supărare, Liza! ‎- Nu!
‎Am grijă de fiul meu! ‎După ce te-ai fript, sufli și-n iaurt.
‎Sunt ofițer pe ‎Regina Caraibelor
‎și sunt foarte îndrăgostită ‎de fiul vostru.
‎E cel mai drăguț om pe care l-am cunoscut.
‎Inteligență artificială. ‎Asta e, nu? Nu se poate altfel.
‎Nu ești om adevărat, ‎ci un fel de păpușă avansată,
‎fiindcă, sincer… Pot s-o spun?
‎Jonathan e imposibil de iubit ‎și toată lumea știe.
‎Termină, Tanner! Nu toată lumea știe. ‎Valea de-aici!
‎Du-te în coliba ta! Fugi!
‎- Pleacă! ‎- Valea! Fugi!
‎Ascultă-ți mama! Șterge-o!
‎Mulțumesc, Consuela! ‎Arată extraordinar de înviorător!
‎Noroc!
‎Eu și tatăl tău ‎suntem tare mândri de tine!
‎De fapt, suntem atât de mândri,
‎că vrem să te ducem la masă ‎la Clubul Căpitanilor.
‎Serios? Dar abia am mâncat.
‎Nu te lega de detalii, Jonathan.
‎Bine! Sună minunat. Vrei să vii, Liza?
‎O să-mi desfac bagajele ‎și o să mă relaxez aici. Distrați-vă voi!
‎N-am nevoie de spațiul ‎despre care vorbeai, să știi.
‎Dimpotrivă, chiar.
‎Nu, duceți-vă voi!
‎Condu-o, te rog, pe adorabila amică ‎a lui Jonathan în camera de oaspeți!
‎Mă duc să mă spăl și să mă schimb.
‎Nu, rămâi în uniformă! ‎Ai o legitimație la tine?
‎Da.
‎Minunat! Neapărat s-o iei și pe aceea.
‎Și, dacă ai un contract de muncă parafat, ‎neapărat să-l iei și pe acela.
‎Bună idee, scumpo!
‎Ce drăguț! O excursie adevărată ‎în familie. E o premieră.
‎Nu fi neghiob, Jonathan, puiule!
‎Am fost în zeci de excursii în familie.
‎La Marele Canion, la Aspen, în Hawaii, ‎în Costa Rica, în India, în Thailanda.
‎Peste tot.
‎Cu Tanner, nu cu mine. Doar voi trei.
‎Nu mai ții minte?
‎Nu era loc pentru amândoi în mașină, ‎cu bagaje și tot restul.
‎Dar vă duceați cu avionul.
‎Da. Dar ai auzit de vreo familie ‎care se duce pe jos la aeroport, fiule?
‎Nu. Dar asta e prima mea excursie ‎în familie. Asta voiam să zic.
‎- Dar nu e adevărat. ‎- Nu e.
‎Fiindcă erai totdeauna cu noi sufletește.
‎Și asta e important. Intenția contează.
‎Da…
‎M-ai speriat. Pot să te ajut?
‎Poate.
‎Doamne! Ce frumusețe clasică ești!
‎La cum arăți, ai putea poza sigur ‎într-o revistă porno.
‎Bine…
‎În ‎Private, ‎probabil. ‎Ai putea fi o vedetă ‎Private.
‎Mulțumesc, să zicem. Dar ce vrei?
‎N-am putut sta departe. ‎Ești ca un magnet pentru trompa mea.
‎Trompa ta?
‎Așa îmi numesc penisul, ‎fiindcă elefanții au trompă.
‎E o analogie sau o metaforă.
‎Înțeleg. Deci scula ta are forma ‎unei trompe de elefant?
‎Poți să apuci crengi ‎și să ridici alune cu ea?
‎Bravo ție!
‎Nu, nu pot. Mă refer la dimensiune.
‎N-arată. Nu cred ‎că ai un penis de doi metri.
‎Ai vrea tu să afli!
‎- N-ar trebui să fii aici. ‎- Știu.
‎Dar o să fiu sincer, ‎fiindcă pari o tipă care face față.
‎- Bine. ‎- Nu mă înțelege greșit!
‎Jonathan e băiat bun ‎și îi doresc tot binele, serios.
‎Dar?
‎Dar ar trebui să-l lași baltă imediat ‎și să te cuplezi cu mine.
‎Doare, dar asta e. Dă-i papucii!
‎- De ce? ‎- Uită-te la mine, iubito!
‎Nu-mi place s-o zic eu, ‎dar sunt al dracului de mișto.
‎Pot să-ți ofer mult mai mult ‎decât îți oferă el.
‎Mult mai mult.
‎Da? De exemplu, Tanner?
‎În primul rând, o sculă ‎de dimensiune medie spre mare.
‎E peste medie?
‎Da, probabil, ‎cu tehnica de măsurare potrivită.
‎Și e foarte fină și frumoasă.
‎E arătoasă. E un diavol arătos. ‎O să-l adori.
‎Bine!
‎Și mi-aș dori, înainte să vină Jonathan,
‎să-ți dau o mostră de…
‎TANNER CEL MARE
‎Bun! Te-ai trezit.
‎Voiam să-ți spun că Jonathan m-a anunțat
‎că se întoarce peste aproximativ două ore.
‎Cred că am destul timp ‎să te tranșez, să te împachetez
‎și să te pun pe tot în valiza asta.
‎Și îmi mai rămâne timp să fac un duș.
‎Știi că pot să-ți străpung ochii ‎cu burghiul ăsta, până în lobul parietal?
‎Până în partea din spate a creierului.
‎Dar, fiindcă s-ar putea ‎să însemni ceva pentru Jonathan,
‎o să-ți dau de ales.
‎Ai putea scăpa din asta, Tanner.
‎CLUBUL CĂPITANILOR, FONDAT ÎN 1798
‎RECEPȚIE
‎DOAR CĂPITANI ȘI RUDE DE CĂPITANI
‎LEGITIMAȚIE DE CĂPITAN
‎CLUBUL CĂPITANILOR
‎FAMILIA FALL, MEMBRĂ OFICIALĂ ‎A CLUBULUI CĂPITANILOR
‎Nu-mi place să întreb, dar m-ați dus acolo ‎doar ca să vă recuperați cardul de membru?
‎Nu fi caraghios!
‎Nu te-am folosi niciodată ‎pentru a obține statut și acceptare.
‎- Nu? ‎- Cardul de membru nu înseamnă nimic.
‎În plus, nu e plăcut ‎să fii în sfârșit de folos familiei tale?
‎După atâția ani?
‎Cred că da.
‎Bravo!
‎Jonathan!
‎Bună, Tanner!
‎Mă bucur să te văd, Jonathan! ‎V-ați distrat, nu?
‎Da, ne-am distrat.
‎Cam bățoasă lumea, nu prea-mi plăcea. ‎Dar mă bucur că te-ai întors.
‎Știi ce ar trebui să facem? ‎Să stăm în grădină.
‎Să petrecem niște timp de calitate, ‎ca frații. Poate aruncăm cu discul.
‎- Iar ai luat droguri, Tanner? ‎- Nu.
‎Atunci unde e nesimțirea obișnuită?
‎Mă prefăceam! Jucam un rol, fraiere.
‎Atâția ani? Asta numesc eu devotament.
‎Da. Hai să-i lăsăm pe moși! ‎Ne întrecem până în grădină.
‎Ne jucăm cu armele mele Nerf. ‎Sunt ultimul răcnet.
‎- Sau putem face ce vrei tu. ‎- Sigur!
‎- Leapșa, tu ești! ‎- Bine.
‎Ce rapid ești!
‎Văd că te simți ca acasă.
‎Eu văd că nu e ‎nicio poză cu Jonathan. De ce?
‎Fiindcă el e prețiosul nostru secret.
‎Serios?
‎De fapt, există o explicație naturală.
‎Mi-e cam greu să vorbesc despre asta, ‎dar Jonathan a fost un copil prematur.
‎S-a născut mult prea devreme.
‎Da. Doctorul a zis că a fost ‎din cauză că fumam și beam,
‎dar nu știu.
‎Arăta ca o țestoasă bătrână fără carapace ‎care trăise în uterul meu
‎și ieșise în sfârșit ‎să vadă lumina zilei pentru prima oară.
‎- Era hidos. ‎- Hidos!
‎Ca un bebe Yoda, minus drăgălășenia.
‎Dumnezeule!
‎Mă bucur că a supraviețuit.
‎Cât de prematur? Dacă pot întreba.
‎Cu aproape două săptămâni. ‎Opt zile, mai precis.
‎Nu cred că asta înseamnă prematur.
‎Ba da! Tare ne-am mai speriat!
‎Așa că, în caz că nu supraviețuia, ‎am decis să nu ne atașăm prea tare de el.
‎Ca să evităm potențiala durere.
‎Am și pus-o pe Consuela să-l alăpteze,
‎ca să slăbim legătura mamă-fiu.
‎E îngrozitor!
‎Da, într-adevăr.
‎Da. A fost greu. ‎În fine, ca să n-o mai lungim,
‎am mizat totul pe o singură carte ‎și i-am oferit totul lui Tanner.
‎Ne-am investit toate emoțiile în el. ‎Nu-i așa, dragă?
‎- Așa am făcut. ‎- Da.
‎Tanner, ești gata?
‎A fost cea mai bună săritură ‎pe care am văzut-o.
‎Aproape că n-ai stropit deloc.
‎Mersi! Am lucrat multicel la ea ‎de-a lungul anilor.
‎- Se vede. ‎- Jonathan! Vii curând la culcare?
‎Sigur. Dar vreau ‎să mai sar de câteva ori, pot?
‎- Sigur, da. Ne vedem sus. ‎- Da!
‎Stai! Trebuie să vezi cum sare Jonathan. ‎E antologic, sincer.
‎Chiar e destul de tare.
‎- Bine. ‎- Bine, uite!
‎Ați văzut? A fost grozav.
‎Da, grozavă săritură.
‎Tanner, ești foarte însetat azi.
‎Azi m-am simțit apropiat de Tanner.
‎A dovedit că oamenii se pot schimba ‎cât ai clipi.
‎Dintr-un răutăcios dimineață ‎și toată viața lui, de fapt,
‎după-amiază a devenit cel mai tare tip.
‎Da, a fost spectaculos.
‎Nu vreau să spun nimic de rău ‎despre familia ta,
‎dar părinții tăi sunt oameni îngrozitori.
‎Poate. Poate sunt un pic, ‎dar au intenții foarte bune.
‎Ba nu! Au intenții rele.
‎Sunt adevărate canalii. ‎Meriți mult mai mult, Jonathan.
‎Deși nu ne cunoaștem de mult timp,
‎am senzația că tu, Pedro, Nico și ceilalți
‎sunteți adevărata mea familie, ‎într-un fel.
‎Așa ar trebui să fie o familie.
‎Da, e foarte adevărat.
‎Fără secrete și minciuni, respect total.
‎Am încredere totală în voi.
‎Îmi pare bine să aud.
‎Două secunde.
‎Alo, Liza? Trebuie să vă întoarceți.
‎Tyrant a decis ‎să ne scurteze concediile, îmi pare rău.
‎Se întrerupe. Așteaptă să ies.
‎Poate e semnal mai bun.
‎APEL ÎNTRERUPT. LIPSĂ SEMNAL
‎Ce spuneai, Pedro?
‎Trebuie să veniți, îmi pare rău.
‎Scuză-mă, ce ai spus? Nu te aud bine.
‎Ziceam că ar trebui să vă întoarceți.
‎Te pun pe difuzor, da?
‎Și ridic telefonul mai sus, poate ajută.
‎Alo? Încearcă acum!
‎- Acum mă auzi, Liza? ‎- Da. Foarte clar.
‎Bine. Cum merge cu căpitanul-pion?
‎Bine. Toate bune.
‎Mă tot gândesc că e incredibil că noi,
‎ca grupare criminală, reușim ‎să facem atâtea datorită lui.
‎- Mie-mi spui? ‎- O să-ți spun, de fapt.
‎- Trebuie să mă descarc. ‎- Poftim? Acum?
‎Da, acum. Încep cu începutul.
‎Mă obsedează misiunea ‎de după îmbarcarea lui, în Brazilia.
‎Când eram cu Jonathan pe aleea aia…
‎Asta-i părerea mea ‎despre activitatea noastră criminală
‎și poți să mă citezi.
‎- Bine. ‎- Dar nu față de dl Tyrant,
‎autorul malefic a toate astea.
‎În fine, voiam să-ți spun ‎că tu și Fall trebuie să veniți urgent.
‎Am înțeles.
‎Bună!
‎Cine te-a sunat atât de târziu?
‎Nimeni. Era o farsă la telefon.
‎Ai vorbit 20 de minute cu un farsor?
‎Da, am vorbit.
‎Bine… Farsele la telefon sunt groaznice.
‎O utilizare inutilă a telecomunicațiilor.
‎Nu asta și-ar fi dorit ‎Alexander Graham Bell.
‎Nu pentru asta a muncit din greu.
‎Nu, probabil că nu.
‎Dar mă rog…
‎Voiam să-ți spun ceva ‎înainte să ne culcăm.
‎Așa…
‎Voiam să-ți mulțumesc pentru ziua de azi.
‎Pentru că ești o prietenă, ‎o iubită adevărată și așa mai departe.
‎Înseamnă mult pentru mine.
‎Jonathan, ești un tip super.
‎Sper că știi asta.
‎Indiferent ce se va întâmpla pe viitor,
‎sper că știi că te plac cu adevărat.
‎Dar trebuie să plecăm.
‎- Acum? ‎- Da.
‎Nu mai suport ‎să fiu nicio secundă în casa asta.
‎Haide! Să ne întoarcem ‎la adevărata ta familie.
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum