-Lätta upp sex grader på styrbords maskin. -Uppfattat.
Ser bra ut. 244 över marken här.
Muy bien.
TULL
Stäng av motorerna och gör redo att lägga till.
-Bra gjort. Klart slut. -Bra gjort, kapten.
Ja. Jag börjar komma in i det. Inte för att skryta, eller nåt.
Jag sätter i gång ommålningen och reparationerna. Det tar max tre dagar.
Toppen! Vilket lag vi är. Ett väloljat maskineri.
Ha en skön semester!
Hej, kapten?
En vild gissning… Du är en blomtjej, va?
Ja, blommor ser bra ut.
Det är färger och allt. Så vackra.
Jag visste det.
-Är du redo? -Ja.
Det är så coolt att du vill träffa min familj. Jag blev lite förvånad.
Jag ville bara ha ett litet äventyr ihop.
Och jag har en privat sak jag måste göra i Monaco på vägen.
Det är en "två flugor i en smäll"-grej.
Det är ju bara toppen.
Men Monaco ligger inte riktigt på vägen…
Det är ingen lång omväg, och det tar inte lång tid.
Men det måste vara vår hemlighet tills vi är tillbaka här. Okej?
Du kan väl bevara en hemlighet, raring?
Ja, så klart. Mina läppar är förseglade.
Vilken utsikt…
Wow… Utsikter är så häftiga.
-Jag ska bara byta om till nåt bekvämare. -Det låter bra. Jag med.
Jaha!
-Jag måste göra ett litet ärende. -Men då följer jag med.
Nej, det är privat.
Så bra. Jag vill verkligen göra privata grejer med dig.
Okej, Jonathan…
Om det här ska fungera får vi inte kväva varandra, okej?
Vi måste ge varandra utrymme.
Ja. Att ge varandra utrymme är väldigt nyttigt för förhållanden.
Jag har läst det. Ett nybörjarmisstag. Jag är ledsen.
Nej. Bra. Jag kommer snart. Vi ses.
Okej. Vi ses. Coolt. Bra.
En rysk oligark…
Liza! Gissa vem som är på nyheterna?
Den där oligarken. Nån har mördat honom!
-Jaså? -Ja.
Det ser hemskt ut.
Nån tryckte upp en farlig radioaktiv grej i hans ändtarm.
-Det blir inga fler fester där, antar jag. -Förmodligen inte.
Varför skulle nån göra nåt sånt?
Jag vet inte, Jonathan.
Han kanske tjallade på nån. Golare har inga polare, som du vet.
Nej, det visste jag inte.
VÄLKOMMEN TILL CONNECTICUT
Det är nog vi.
Ja, du har nog rätt.
Är nåt på tok? Du verkar lite stressad.
Jag vet inte vad jag ska vänta mig där.
Mina föräldrar verkar vara stolta nu, men man vet aldrig med dem.
-Inte? -Nej.
De har lurat mig så många gånger som barn så jag vet aldrig vad jag ska vänta mig.
Man vet aldrig vad som händer. Man måste vara alert. Det är ju bra…
Okej…
Titta.
Det är nog bara den där normala rädslan man känner när man ska träffa sin familj.
Det låter inte så normalt.
Det är det. Det är bara så naturen har skapat oss.
Jag förstår inte, Jonathan.
I hönshuset finns det alltid en höna
som de andra hönorna går ihop och pickar på hela tiden.
Den kanske är minst och svagast eller så är det bara otur eller nåt.
Men i min familj, i mitt hönshus, har det alltid varit jag.
Det låter hemskt.
Nej. Det har bara varit verbalt pickande, så det gör inte ont utanpå.
Utanpå mår jag bara fint. Så det är bra.
-Är det? -Ja. Ja, det är det. Allt är bra. Ja…
Jag har strikta order att alltid ringa på.
"Bara sluskar rusar rakt in."
-Till och med i ditt eget hus? -Ja, särskilt där, säger mamma och pappa.
Kära Jonathan. Så trevligt att se dig!
Hur mår du, Consuela? Jag har saknat dig så mycket.
Och jag har saknat dig, Johnny. Vem är den här sköna damen?
Jag heter Liza. Jonathans kollega och flickvän.
Ni ser så fina ut tillsammans.
Åh… Tack. Är mina föräldrar hemma?
Ja, kom in. De är ute i trädgården.
Mr och mrs Fall, Jonathan är hemma!
Jonathan, min lilla pojke!
Så roligt att ha dig hemma i den där uniformen.
-Vi har börjat kramas, va? -Ja.
Kom och krama din mamma.
En riktig, varm, normal kram.
-Det känns bra. -Nu räcker det. Kom hit.
Det känns bra. Ja. Naturligt.
Ser man på… Är det inte herr Dolkstöt, som inte vill ge sin enda bror ett jobb?
-Va? -Måste du pika mig med uniformen?
Du vet hur skör jag har blivit.
Jag är ledsen att du blev av med jobbet. Jag menar inget illa med uniformen.
Visst… Det gör verkligen ont. Du sårar mig med dina handlingar.
Ingen skam. Ingen stil. Det är bara jag, jag, jag…
-Tyst, Tanner! -Ja, käften!
Vem är du? Kan vi hjälpa dig? Har du gått vilse?
Det här är Liza. Min…flickvän.
-Trevligt att träffas, Liza. -Detsamma.
Vad menar du egentligen? Du sa "flickvän", men det måste vara helt fel.
Nej, Liza är min kollega och min flickvän.
-Jaha, hon är en jobbkompis. Jag förstår. -Ja.
En kvinnlig vän.
Ja, man skulle kunna säga det, men vi är tillsammans.
Kom igen. Det är en fruktansvärd lögn, och det vet du.
Hon är ett bombnedslag. Så knullbar.
Hon skulle aldrig dejta dig eller låta dig röra vid henne på miljoners miljarder år.
Han ljuger inte, Tanner.
Jonathan är bara förvirrad över termen "flickvän",
för att han aldrig har haft en förut.
Visst är det så, Jonathan? Du blandar ihop "kvinnlig vän" med "flickvän".
Så är det. Eller hur, Jonathan?
Det gör inget. Folk blandar ihop saker hela tiden.
-Så klart. -Han är en idiot.
Okej, jag vill bara förstå det här… Det här är en Pretty Woman-grej, va?
-Är du eskorttjej? -Nej.
För tusan, Tanner. Förlåt att jag svär. Förlåt.
Jag har sagt det hundra gånger. Liza är min flickvän.
Varför är det så svårt att förstå?
-Så klart, raring. Vi förstår. -Ja.
-Vi fattar. -Vi fattar.
Vi är hippa.
Vi vet att man dejtar på ett helt annat sätt än när vi var unga.
Ja. Nu handlar allt om appar och penisbilder
och sex bakom köpcentret och allt sånt.
-Jag tror faktiskt inte det. -Jo.
Din far har gått igenom en fas precis som den som du upplever just nu.
Minns du när du "räddade" den där prostituerade, Blake?
-Minns du det? -Ja.
Det var ovärderligt.
Ja. Det kostade en förmögenhet. Till slut gick hon tillbaka.
Hon jobbar fortfarande under motorvägen.
Jag kör förbi ibland och tänker på vad som kunde ha varit.
Men i backspegeln ser jag att det var dödsdömt från början.
Mitt fösta misstag var att lita på hallicken.
En sån buse. Så klart de var kära.
Jag försökte få tillbaka henne igen, men den kärlekshistorien blev förstörd.
Jag blev helt knäckt av alltihop och är fortfarande ganska arg.
-Det är knäckande. -Nu babblar du bara, Blake.
Men poängen är: sådan far, sådan son.
Okej… Jag ska bara stoppa er där.
Jag är ingen prostituerad som Jonathan vill rädda.
Så klart. Inget illa ment.
Jag vill bara skydda min son. Jag talar ju av egen erfarenhet.
Jag är befäl på Caribbean Queen och jag är väldigt förälskad i er son.
Han är den gulligaste jag har träffat.
AI. Det måste vara AI, eller hur?
Du är ingen riktig människa, bara en avancerad sexdocka.
Får jag säga det? Det går inte att älska Jonathan, och alla vet det.
Sluta, Tanner! Alla vet inte det. Schas med dig.
-Till din hydda! -Gå, Tanner!
-Försvinn! -Schas! Gå!
Lyssna på din mamma! Försvinn!
Tack, Consuela. Det ser otroligt uppfriskande ut.
Skål!
Din far och jag är så stolta över dig.
Vi är faktiskt så stolta att vi vill bjuda dig på lunch på Kaptensklubben.
-Verkligen? Vi åt precis lunch. -Bry dig inte om detaljerna, Jonathan.
Okej. Det låter bra. Vad säger du, Liza?
Jag ska nog bara packa upp och ta det lugnt. Ha det så bra.
Jag behöver inte det där utrymmet som du pratade om. Snarare tvärtom.
Nej. Gå du.
Var snäll och visa Jonathans trevliga kvinnliga vän gästrummet.
Då fräschar jag upp mig och byter om.
Nej. Ha på dig uniformen. Har du leg?
Ja.
Bra. Ta med det också.
Om du har ett anställningsavtal kan du ta med det också.
Bra tänkt, älskling.
Wow… Det här är så trevligt. En riktig familjeutflykt. Min första.
Var inte dum, Jonathan. Vi har haft massor med familjeutflykter.
Grand Canyon, Aspen, Hawaii, Costa Rica, Indien, Thailand…
Överallt.
Med Tanner. Det var bara ni tre.
Minns du inte?
Vi hade inte plats för er båda i bilen med bagaget och allt.
Men ni flög ju dit.
Ja. Men har du hört talas om familjer som går till flygplatsen?
Nej. Men det här är min första familjeutflykt. Det var poängen.
-Och det är ingen poäng. -Ingen poäng.
Du var alltid med oss i tanken.
Det är det som är det viktiga. Det är tanken som räknas.
Ja…
Du skrämde mig. Kan jag hjälpa dig?
Kanske…
Jävlar. Du är en klassisk skönhet.
Du hade lätt platsat i en porrtidning.
Okej…
Private magazine, förmodligen. Du kunde vara en Private-tjej.
Tack, antar jag. Vad ville du?
Jag kunde inte hålla mig borta. Du är som en snabelmagnet.
Snabel?
Jag kallar min penis "snabeln". Elefanter har snablar.
Det är en analogi eller en metafor.
Jaha. Okej. Så din kuk har samma form som en elefantsnabel?
Kan du ta upp trädgrenar och jordnötter med den?
Kul för dig.
Nej, det kan jag inte. Jag pratar om storleken.
Det ser inte ut så. Jag ser ingen tvåmeterspenis.
Men du vill gärna veta.
-Du borde inte vara här. -Jag vet. Jag säger som det är.
Du ser ut att kunna ta det.
-Okej. -Ta inte det här på fel sätt.
Jonathan är en trevlig kille och jag önskar honom allt gott.
Men…?
Men du borde dumpa honom och vi borde gänga direkt.
Slit av plåstret och dumpa honom.
-Och varför det? -Bara ta en titt, sötnos.
Jag vill inte säga det själv, men jag är jävligt snygg.
Jag har så mycket mer att erbjuda än han. Så mycket mer.
Jaså? Som vad då, Tanner?
Okej, till att börja med en kuk som är större än genomsnittet.
Över genomsnittet?
Ja, förmodligen, med rätt mätteknik. Den är väldigt glatt och vacker.
Han är en stilig jävel. Du kommer att älska honom.
Okej…
Det jag skulle vilja göra innan Jonathan kommer hem är att ge dig ett smakprov på…
Bra. Du är vaken.
Jag vill att du ska veta att Jonathan messade mig
att han är tillbaka om ungefär två timmar.
Det ger mig tid att stycka dig,
packa ihop dig och stoppa ner dig i den här väskan,
och ändå hinna ta en dusch, va?
Visste du att jag kan borra genom ögonhålan och in i din hjässlob?
Hela vägen till baksidan av hjärnan.
Men eftersom du kan ha värde för Jonathan ska jag ge dig ett val.
Du kanske kan komma undan, Tanner.
KAPTENSKLUBBEN
BARA KAPTENER OCH DERAS FAMILJER
KAPTENSLEGITIMATION
KAPTENSKLUBBEN
FAMILJEN FALL ÄR MEDLEMMAR AV KAPTENSKLUBBEN
Jag vill inte fråga, men handlade allt det bara om att bli medlemmar igen?
Var inte dum! Vi skulle inte utnyttja dig som biljett till medlemskap och status.
-Inte? -Medlemskapet betyder ingenting.
Och känns det inte bra att äntligen göra nytta för din familj?
Efter alla dessa år?
Jag antar det…
Duktig gosse.
Jonathan!
Hoppsan. Hejsan, Tanner.
Så kul att ses, Jonathan. Hade ni det bra, eller?
Ja, det hade vi verkligen.
Trist folk. Jag gillade det aldrig, men kul att ni år tillbaka.
Vet du vad vi borde göra? Hänga i trädgården.
Tillbringa lite kvalitetstid tillsammans. Kasta lite frisbee eller nåt.
-Har du tagit droger igen, Tanner? -Nej.
Var är skitstövligheten?
Det var bara spel. Jag spelade en roll, dummer.
I alla dessa år? Det kallar jag hängivet.
Ja. Vi lämnar dinosaurierna. Försten till trädgården!
Vi kan använda mina Nerfgevär. De är nya!
-Eller vad du vill göra. -Visst.
-Kull. Du tar! -Okej.
Du är så snabb!
Du gör dig hemmastadd.
Ni har inga foton på Jonathan här. Hur så?
För att han är vår dyrbara hemlighet.
Jaså?
Det finns en naturlig förklaring.
Det här är svårt för mig, men Jonathan föddes för tidigt.
Alldeles för tidigt.
-Jaså? -Ja.
Läkaren sa att det var allt rökande och drickande, men jag vet inte.
Det såg ut som om en jättegammal sköldpadda hade levt i min livmoder
och som äntligen kom ut och såg dagens ljus för första gången.
-Han var fruktansvärd. -Ja.
Som Baby Yoda minus gulligheten.
Herregud…
Jag är så glad att han överlevde. Hur tidig var han, om jag får fråga?
Nästan två veckor. Åtta dagar för att vara exakt.
Det räknas inte som för tidigt född.
Jo, det gör det. Vi blev riktigt uppskrämda.
Om han inte skulle klara det bestämde vi att inte bli för fästa vid Jonathan.
För att undvika potentiell sorg.
Consuela fick amma honom och allt, för att försvaga bandet till hans mor.
Wow… Det är fruktansvärt.
-Ja, verkligen. -Ja, det var tufft.
För att göra en lång historia kort lade vi alla ägg i en korg,
och satsade helt och fullt på Tanner.
Vi lade alla våra känslor på honom. Eller hur, älskling?
-Det gjorde vi. -Ja, det gjorde vi.
Är du redo, Tanner?
Wow!
Det var den bästa spik jag nånsin sett. Det kom nästan inget plask alls.
Tack. Jag har jobbat på det en hel del under årens lopp.
-Det märktes. -Jonathan! Kommer du i säng snart?
Visst. Ett par hopp till, om det är okej?
-Visst. Vi ses där uppe. -Ja!
Vänta. Du måste se Jonathans spik. Den är verkligen episk.
Den är faktiskt ganska bra.
-Okej. -Okej, då kör vi.
Såg du? Det var jättebra.
Ja, bra spik.
Tanner, du är verkligen törstig i kväll.
Jag fick verkligen kontakt med Tanner.
Han bevisade att folk kan förändras i ett slag,
från att vara en mobbare på morgonen och hela hans liv,
till att bli världens bästa på eftermiddagen.
Ja, det var otroligt att se.
Jag vill inte säga nåt negativt om din familj eller så,
men dina föräldrar är ganska hemska.
Kanske. Kanske lite grand, men de vill verkligen väl.
Nej. De vill dig bara illa.
De är rövhål in i själen. Du förtjänar bättre, Jonathan.
Även om vi inte har känt varandra så länge
så känner jag att du och Pedro och Nico och de andra,
ni är på sätt och vis min riktiga familj.
Det är så en familj borde vara.
Ja, det är väldigt sant.
Inga hemligheter, inga lögner och fullständig respekt.
-Jag litar på er till 100 procent. -Det är skönt att höra.
Ett ögonblick.
Hallå? Liza, ni måste komma tillbaka.
Tyrant har förkortat allas semester. Jag är ledsen.
Jag hör inget. Jag måste gå utomhus. Det kanske är bättre mottagning där.
INGEN MOTTAGNING
Pedro? Vad sa du?
Dags att komma tillbaka. Ledsen.
Vad sa du? Jag hör dig inte så bra.
Jag sa att ni måste komma tillbaka.
Jag sätter på högtalaren. Om jag är högre upp kanske det hjälper.
Hallå? Okej, prova nu.
-Hör du mig nu, Liza? -Klart och tydligt.
Hur går det med vår kapten?
Bra. Allt är bra.
Jag kan inte sluta tänka på
hur vi, en brottskartell, kan komma undan med så mycket tack vare honom.
-Snacka om det. -Det ska jag faktiskt.
-Jag måste lätta mitt hjärta. -Nu?
Ja, nu. Jag börjar från början.
Uppdraget efter att han kom ombord hemsöker mig än.
När Jonathan och jag gick i den gränden…
Det är så jag känner för vår kriminella organisation. Du kan citera mig.
-Okej. -Men inte till mr Tyrant.
Det onda geniet bakom alltihop.
Hur som helst måste du och Fall komma hit så fort som möjligt.
Uppfattat.
Hej!
Vem ringde så sent?
Ingen. Bara en busringning.
Pratade du i 20 minuter med en busringare?
Ja, det gjorde jag.
Okej. Busringningar är värst.
Så onödigt nyttjande av telenätet. Det är inte vad Bell hade velat.
Det var inte därför han slet så hårt.
Nej, förmodligen inte.
Men i alla fall…
-Jag ville säga nåt innan vi somnade. -Okej…?
Jag ville tacka dig för i dag,
för att du är min vän och min flickvän och allt sånt.
Det betyder mycket för mig.
Jaha… Jonathan, du är en härlig kille. Jag hoppas att du vet det.
Och oavsett vad som händer i framtiden, hoppas jag att du vet att jag gillar dig.
Men vi måste åka.
-Nu? -Ja.
Jag står inte ut här ett ögonblick till. Kom. Tillbaka till din riktiga familj.
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu