Posádka právě snídá, než se vydá k odpalovací plošině.
Bude to již druhý odpočet takzvaného „učitelského letu“,
během něhož bude později vyučovat
učitelka Christa McAuliffeová z Nového Hampshiru.
Pro NASA to značí konec jedné éry.
Bude to totiž poprvé, kdy se takového letu
zúčastní smrtelník, mohu-li to tak říci.
Zvěstí to vyšší dostupnost kosmických letů pro řadové občany
a odkrývá to tajemný závoj zahalující povolání astronauta.
28. LEDNA 1986
Tady řídící středisko Houston. T-mínus devět minut.
Devět a odpočítávání.
Všechny systémy orbiteru fungují,
řídící středisko je připraveno ke startu.
Tady řídící středisko.
Rozumím a potvrzuji.
Christa McAuliffeová se připravuje se zbytkem posádky.
Mnoho lidí si to bude pamatovat jako první let řadového občana.
A protože je Christa řadový občan,
je o ní mnohem větší zájem než o profesionální část posádky.
Představuji vám velitele letu, Dicka Scobeeho,
který uvede zbytek posádky.
Dobré ráno všem. Představím vám tady ty fešáky po mé pravici.
Ellison Onizuka je náš expert na satelity pro přenos dat.
Dlouho jsem se na to těšil, a doufám, že u vesmírného programu zůstanu
a poletím na další mise.
Ron McNair je náš expert na satelit Spartan Halley pro výzkum komet.
Těším se víc než na první let.
Teď už vím, jak je ten zážitek zábavný a fascinující.
T-mínus tři minuty a odpočítávání.
Judy Resniková, palubní inženýrka a jedna z nejvzdělanějších astronautek.
Svou kariéru jsem si odpracovala.
Bude to můj druhý let a chci u programu zůstat,
dokud o mě bude zájem, protože je velmi důležitý.
Vidíme posádku mise 51-L se širokými úsměvy na tváři.
Greg Jarvis, specialista pro náklad.
Těším se na to už od března, je to vyvrcholení splněného snu.
Mike Smith, náš pilot.
Nejvíc se těším, až uvidím a zažiju ty věci,
o kterých každý na oběžné dráze mluví.
Během několika minut pomocný tým uzavře dveře kabiny
a připraví bílou místnost ke startu.
Vesmírná učitelka Christa McAuliffeová bude na misi vykonávat učitelskou činnost.
Jsem velice poctěna, že mohu být součástí programu.
Děti určitě potěší, až v televizi uvidí, že vesmír je pro všechny.
Program pozemního řízení startu začal zatahovat přístupový můstek.
Velitel letu, Dick Scobee.
Když se pod vámi zapálí svíčka vážící 3000 tun a pošle vás do vesmíru,
je to vzrušující.
Ale jde z toho i strach.
Dav přibližně 500 lidí, mezi nimi i rodiče Christy McAuliffeové
a 18 školáků z Christina rodného města Concordu v Novém Hampshiru, napjatě čeká.
T-mínus 15 sekund.
T-mínus 10, 9, 8, 7, 6…
Zážeh hlavních motorů.
4, 3, 2, 1…
Start.
Vesmírný raketoplán vyráží na svou 25. misi a je nad věží.
Rotační manévr zahájen.
Program potvrzen.
- Měj se, Christo! - Challenger nabírá kurz.
Všechny tři motory fungují normálně. Palivové jednotky a turbočerpadla běží.
Tři na 65 %.
- 65 FIDO. - T-del potvrzuje tah.
Nadmořská výška 8000 metrů, vzdálenost 5500 metrů.
- Zvyšuji tah. Tři motory na 104 %. - Zvýšení potvrzeno, Challengere.
Rozumím, tah potvrzen.
Zjevně vážná porucha.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
ŽIVĚ
Nevídaná událost v dějinách programu.
MIMOŘÁDNÉ ZPRÁVY
Dámy a pánové, starty raketoplánů komentuji od prvního startu.
Vlastně jsem začal už dávno před ním,
a nic takového se ještě nestalo.
Vidíte přihlížející diváky.
Rodiny astronautů.
Rodiče Christy McAuliffeové.
Let probíhal v pořádku.
Pak zaznělo: „vážná porucha“
a člověk vedle mě řekl: „Oni vybuchli…“
Nemohl jsem ani mluvit. Bylo to…
Zahynulo sedm skvělých a brilantních lidí.
Byl jsem v šoku, připomnělo mi to smrt prezidenta Kennedyho v roce 63.
Nevím, jak mě to přirovnání napadlo, ale byla to národní tragédie.
Ticho je ohlušující.
NASA zarytě mlčí, stejně jako záchranné týmy.
Ani zmínka o tom, co se mohlo stát.
BÝVALÝ ASTRONAUT
Kdybych si měl tipnout, tak skoro určitě hlavní motory.
Prý šlo o katastrofické selhání několika prvků naráz.
Raketoplán vysílal šílené množství dat.
Měli obrovská kvanta informací až do okamžiku havárie.
Všichni jsme si říkali, že určitě moc dobře vědí, co se stalo.
Operátorům pozemního střediska:
platí nouzový protokol.
Ruce pryč od telefonů, shromážděte svá data a hlídejte si je.
Vesmírný program zažil celostátní tragédii.
Raketoplán Challenger explodoval
asi minutu a půl po startu z Kennedyho vesmírného střediska.
Hlavní otázkou samozřejmě zůstává,
zda to nezpůsobila nedbalost
lidí zodpovědných za program vesmírných raketoplánů.
Je to pouhá domněnka, zatím neznáme odpověď.
Potvrdí to až dlouhé a důkladné vyšetřování.
KONFERENČNÍ MÍSTNOST PROBÍHÁ SCHŮZE
Jak jsem sledoval zprávy,
začal jsem mít pocit, že se pokoušejí něco ututlat.
VEDENÍ NASA
Někteří pracovníci z řad NASA varovali před neštěstím.
Všichni důležití členové vedení to věděli.
Jak to, že se nepropadli hanbou,
potom, co učinili takové rozhodnutí?
O PĚT LET DŘÍVE
Z okénka bylo vidět takovou narůžovělou záři.
Vždycky mi připomínala jízdu v neonové trubici.
Když jsme dohnali denní světlo, růžová záře zmizela.
Při vstupu do atmosféry jsem vnímal tu rychlost.
Kolem se míhaly mraky a oceán.
Při průletu nad horami a vyschlými jezery bylo hned jasné, kde se nacházíme.
Tomu říkám příjezd do Kalifornie.
Naklonili jsme se doleva,
podíval jsem se z okénka a na dně jezera byly tisíce lidí.
Napadlo mě: „Snad nestojí na ranveji.“
VÍTEJ ZPĚT, COLUMBIE
Máte perfektní směr, Columbie, naprosto perfektní.
Nádhera.
14. DUBNA 1981
Úspěšný návrat 98tunového kosmického kluzáku
započal novou éru kosmonautiky.
Tři, dva, jedna…
Touchdown.
Triumfální návrat raketoplánu.
Bezchybné přistání v Kalifornské poušti.
Ať žije Amerika!
Nadšení vládlo i na druhé straně USA, v Kennedyho středisku na mysu Canaveral.
John Young, Robert Crippen a jejich kouzelná vesmírná loď.
První let kosmického stroje pro opakované použití.
COLUMBIA – NASA SPOJENÉ STÁTY AMERICKÉ
Nikdy jsem Johna neviděl tak rozjařeného.
Já byl taky u vytržení. Byla to nejlepší chvíle mého života.
Byly tam desítky tisíc lidí, přišel dokonce i Roy Rogers.
Dorazil i Stephen Spielberg.
Máme nesmírný a úžasný potenciál.
Nebude trvat dlouho, než lidstvo dosáhne ke hvězdám.
Já a moji krajané se ještě mnohokrát proletíme.
Z vesmíru nás už nikdo nedostane. Díky.
Epický let Columbie znovu dokázal,
že Spojené státy jsou jednička.
ALAN LOVELACE ZÁSTUPCE ŘEDITELE NASA
Celá země na nás byla hrdá, protože jsme uspěli.
A byl to jedinečný stroj.
Nikdo nikdy neviděl raketoplán přistávat na ranveji.
Malý krok pro člověka, ale obrovský skok pro lidstvo.
NASA na konci šedesátých let pochopila,
že jak jsme se usilovně hnali na Měsíc,
zapomněli jsme vymyslet…
ŘEDITEL MARSHALLOVA STŘEDISKA VESMÍRNÝCH LETŮ
…co uděláme dál.
Byl jsem tehdy ředitelem výzkumu pohonného inženýrství,
tak mě pověřili založením skupiny,
jejímž jediným cílem by bylo vymyslet levnější cestování do vesmíru a z vesmíru.
Sestrojit tak drahý stroj, jako bylo Apollo,
a použít ho jen jednou, bylo ekonomicky nezajímavé.
Chtěli jsme opakovaně použitelné řešení.
Prezident schválil vývoj raketoplánu za pět a půl miliardy dolarů.
Prezident věří, že raketoplán změní neznámé hranice kosmu 70. let
na zmapované území.
Vystartuje jako raketa,
oběhne Zemi jako satelit,
a přistane jako letadlo, aby mohl opět vzlétnout.
V 18 m dlouhém a 4,5 m širokém nákladovém prostoru
uveze až třicetitunový náklad.
Měl přepravovat vojenské vybavení,
vědecké vybavení jako Hubbleův teleskop a komerční komunikační satelity.
Představte si raketoplán jako takový vesmírný náklaďák.
Chceme přepravovat cokoli a kohokoli, kdo bude chtít do vesmíru.
Raketoplán všem vnuknul představu,
že zpřístupní vesmír běžným lidem.
Vesmírné mise se stanou rutinou,
místo cvičených astronautů budou létat řadoví vědci,
a stanou se relativně levné.
Raketoplán se bude vyvíjet šest let
a měl by být hotový na konci tohoto desetiletí.
Jsme na pokraji nové éry pilotovaných letů do kosmu:
éry vesmírného raketoplánu.
V roce 1977 všechno spělo k tomuto novému dopravnímu prostředku,
a tak NASA oznámila, že hledá první skupinu astronautů,
kteří by s ním létali.
Když byly Dickovi Scobeemu tři, chtěl se stát pilotem.
Byl to jeho sen.
Nastoupil k letectvu, zatímco já dodělávala střední školu.
Když jsme se vzali, bylo mu sotva 19 a mně nebylo ještě ani 17.
Stal se zkušebním pilotem a klidně by u toho zůstal celý život,
ale když v Los Angeles Times vyšel ten inzerát…
„Raketoplán hledá astronauty,“ vzbudilo to v něm zájem.
NASA HLEDÁ PILOTY
Řekla jsem, že to dokáže, a on:
„Určitě se přihlásí spousta nadaných lidí.“
Ať si prý nedělám naděje.
A tak podstoupil celou řadu pohovorů.
Jednou ráno zazvonil telefon.
Vyskočil z postele, zvedl to a řekl:
„Ano, pane. Ano.“
Stoupnul si do pozoru. „Ano, budu tam.“
Položil to a řekl: „Jedeme do Houstonu!“
Středisko pilotovaných lodí v Texasu, 35 km jižně od Houstonu.
Určené výhradně pro pilotované kosmické mise.
Místo, kde se vybírají a trénují posádky.
Od astronautů Sheparda a Grissoma…
po Glenna, Carpentera, Schirra a Coopera.
V raných dobách bylo evidentní,
že všichni astronauti bez výjimky byli bílí anglosaští muži.
NASA se zřejmě rozhodla, že v této tradici nechce pokračovat.
Rovnocennost práv!
PRYČ S MUŽSKÝMI ŠOVINISTY
V 70. letech jsme si uvědomili…
ŽENY, SPOJTE SE
…že si musíme rozšířit obzory.
Rozjeli velice silnou a úspěšnou kampaň,
aby navnadili ženy a menšiny.
Ahoj. Jsem Nichelle Nicholsová,
ale pořád si připadám trochu jako poručík Uhura z Enterprise.
Když jsem ji v té reklamě uviděl,
ukázala na mě a řekla: „Tebe chci za astronauta.“
Mluvila přímo na mě.
Hledáme lidi
se širokou škálou znalostí a kvalifikací.
Je to vaše NASA.
Tradice a staré zvyklosti ztratily význam.
Národní úřad pro letectví a vesmír dnes vybral 35 lidí,
kteří budou v 80. letech létat raketoplánem do kosmu a zpět.
Jsou mezi nimi tři černoši, jeden Asiat a šest žen.
S výběrem kandidátů jsme nadmíru spokojeni.
16. LEDNA 1978
Bude mi potěšením vám je jednoho po druhém představit.
Major Letectva USA, Guy Bluford.
Major Frederick Gregory, pilot Letectva Spojených států.
Tvořili jsme tu nejrůznorodější skupinu, jakou kdy americká vláda najala.
Nemělo to obdoby.
Richard Covey, pilot.
Zjevně mezi námi byli ti, kteří byli vybráni z řad vojenských
zkušebních pilotů,
zatímco ostatní členové týmu neměli s létáním žádné zkušenosti,
ale byli to inženýři, vědci a doktoři.
Margaret Rhea Seddonová,
lékařka chirurgického oddělení městské nemocnice v Memphisu.
Být jednou z prvních astronautek bylo vážně vzrušující.
Tehdy jsme se všichni viděli poprvé.
Čekala nás zajímavá společná cesta.
Našich 35 nových astronautů.
Ročníku 1978 se říkalo TFNG,
což znamená „pětatřicet nováčků.“
Vzešlo to z vojenského termínu FNG
neboli „zasranej nováček.“
Jde o největší třídu v dějinách amerického vesmírného programu.
Dvacet devět mužů a poprvé také šest žen.
Nováčky, bez ohledu na rasu a pohlaví, čeká od 1. července dvouletý výcvik
v Johnsonově vesmírném středisku.
Kdo uspěje, přejde na pokročilý výcvik
pro sedmičlenné posádky, které budou létat s raketoplánem.
Ukážeme vám několik snímků, abyste se lépe zorientovali.
Čtyři členové ročníku 1978 skončili na Challengeru.
Ellison Onizuka, Dick Scobee,
Ron McNair a Judy.
Judy Resniková, rodačka z Akronu s doktorátem z elektrického inženýrství.
Je nezadaná, chodí běhat a hraje na piano.
Když jste vyrůstala v Akronu v Ohiu, chtěla jste se stát astronautkou?
Vůbec mě to nenapadlo, než NASA oznámila,
že hledá astronauty, kteří by plnili role vědců a inženýrů.
Náhodou jsem to zaslechla a prostě do toho šla.
Ocitla se ve skupině astronautů
a dokonale tam zapadla.
Pozvali nás na exkurzi do Kennedyho vesmírného střediska,
provedli nás po startovacích plošinách, po montážních halách a tak,
a vzali nás i na ubikace.
Na jedněch dveřích byla Judyina jmenovka.
Když do toho pokoje vešla, bylo tam růžové saténové povlečení.
Řekněme, že z toho nebyla nadšená.
Co když potkáte muže, který vás nezná, a řeknete mu:
„Jsem astronautka.“ Neodpoví:
„To ti nevěřím, na astronautku jsi moc hezká?“
Vydávám se za inženýrku.
- Ne za astronautku? - Když se nezeptá, tak ne.
Tam nahoře budete pracovat s něčím, čemu se říká RMS.
Remote Manipulator System.
Jen fešný název pro mechanickou ruku dlouhou jako celý nákladový prostor.
Měří přes 15 metrů, funguje stejně jako lidská ruka…
Brala svou práci hodně vážně a nechtěla, aby se k ní jako k ženě chovali jinak.
Kdy myslíte, že poletíte?
To nám nováčkům ještě pár let potrvá, ale stojí za to si počkat.
- Budete trpělivá? - Pokusím se.
VÝCVIK NOVÝCH ASTRONAUTŮ TŘI ROKY DO STARTU
Podle mě chtěli předpovědět jakoukoli situaci a připravit nás na ni.
Nouzový únik z raketoplánu?
Přeběhnete opěrnou konstrukci, naskočíte do košů a sjedete na zem.
Problémy na oběžné dráze, požár na startovací plošině…
Všechno jsme cvičili.
NASA doufá, že všech 29 mužů a šest žen zvládne dvouletý výcvik.
Start raketoplánu je za dva roky a bude potřeba všech 35 astronautů.
Naučili nás, že to je týmový sport, nikoli pro jednotlivce.
Věřím, že své budoucí úlohy
shledáte za náročné a zajímavé výzvy.
Museli jsme zvládnout celou řadu náročných úkolů,
se kterými jsme se do té doby nesetkali.
Lidé hovoří o zkoušce ohněm. My měli zkoušku vodou.
Náš výcvik totiž začal
kurzem přežití ve vodě na Floridě.
Dej nohy pod vodu!
Posadili nás na zadní sedadlo stíhačky,
a když nás katapultovali do vody, museli jsme umět přežít.
Dobrá práce!
Dost jsem se vody bála a dělalo mi to docela problémy.
Všimla jsem si, že Ronovi taky.
Říkával: „Nejsem žádný plavec.
U nás v Jižní Karolíně jsme jako děti neměli dvakrát moc bazénů.“
Na střední jsem přemýšlel o vědě, o kosmu, o astronautech a tak,
jenže tam, odkud pocházím, se černé děti takovými věcmi nezabývaly.
K tomu se člověk neměl šanci dostat.
Ron byl venkovské dítě z Jižní Karolíny.
Ještě jako školák si byl jednou vypůjčit knížku z městské knihovny.
Afroameričané si tehdy nesměli půjčovat knížky z knihovny,
ale on odmítl odejít.
Byl z toho poprask, zavolali policii,
museli přijet jeho rodiče, a on řekl, že si chce jen půjčit knížku.
Nakonec se mu to povedlo.
Říkal: „Vybaven připraveností a vyzbrojen odhodláním.“
Překonal ty překážky.
Ron McNair toho moc nenamluvil,
ale byl extrémně nadaným karatistou.
A taky skvělým saxofonistou.
Takto k nám Ron promlouval.
Byl zaměstnán v Hughesových výzkumných laboratořích.
Jednou přišel domů a povídá:
„Tohle jsem našel ve schránce, přihlášku na astronauta. Co ty na to?“
A já: „Spíš co ty na to? Podle mě to zní skvěle, jdi do toho.“
A on: „Hm…
No jo, asi bych to zvládnul.“
V roce 1980 měl ročník 78 po výcviku.
Všichni jsme čekali na náš let, raketoplán byl na dohled.
Raketoplán je výsledkem devíti let úsilí, jednání a překračování rozpočtu.
Brzy zjistíme, jestli to stálo za to.
Je to nejsložitější kosmická loď v dějinách lidstva.
Vždy jsem raketoplán obdivoval a zároveň z něj byl k smrti vyděšený.
Z prostého respektu ke strojům fungujícím na hranici lidské technologie.
MYS CANAVERAL, FLORIDA 23. LISTOPADU 1980
Podle mě neexistuje stroj, který by se raketoplánu rovnal
co do složitosti.
140 DNÍ DO PRVNÍHO STARTU
Obsahoval celé kilometry kabelů.
Každý senzor měl záložní a ty záložní měly taky zálohy.
Čím těžší kosmická loď, tím více energie potřebuje pro vzlet.
NOSNOST 250 TUN
Raketoplán vážil asi 113 tun.
A musel dokázat přeletět 85 fotbalových hřišť za vteřinu.
To vůbec není sranda.
Jediný motor dokázal spálit plný bazén paliva za dvacet sekund.
Byla potřeba obří nádrž.
Většinu práce, aby se vůbec odlepil od země,
musely zastat pomocné boční rakety.
Rusové rakety na tuhé palivo nepoužívali, považovali je za příliš nebezpečné.
Důvod je prostý: když takovou raketu zapálíte,
už ji nevypnete.
Letíte.
Ať chcete či nechcete, dvě minuty bude prostě hořet.
Jakákoli porucha může znamenat katastrofu.
12. DUBNA 1981 – PRVNÍ START
Je neděle 12. dubna 1981.
Tisíce lidí na Kennedyho kosmodromu sledují historickou událost.
První americký let do kosmu po šesti letech.
První pilotovaný let využívající rakety na tuhé palivo.
A první americký pilotovaný let ve zbrusu novém raketoplánu.
Celá Amerika a celý svět upírá zraky na startovací plošinu 39.
Jsme na samém vrcholu technologie a objevitelství.
Jsme ti, kdo otevřeli okna svých duší…
slunci dokořán.
Půjdeme tam, kde naše srdce už dávno jsou,
a dosáhneme pokroku, o který se podělíme se vším lidstvem.
Američané světu ukázali…
že veliké sny nejenom sníme…
ale nebojíme se ty sny uskutečňovat.
T-mínus 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4…
Zážeh hlavních motorů.
Když se zažehnou rakety, je to jako být vystřelen z letadlové lodi.
Nemá to obdoby.
A máme tu start. První americký raketoplán odstartoval.
A je nad věží.
Když si všimnete diváků, někdo se smál,
někdo byl zticha, někdo křičel, někdo se zas modlil,
ale všichni prožívali totéž, a všichni chápali,
že to je nová zkušenost, kterou nikdy předtím nezažili.
Rotační manévr.
Pro celý náš ročník 1978…
to byla budoucnost.
Houston Columbii, dobrá práce. Pár dní vás necháme na oběžné dráze.
Kdo žil v 70. letech, zažil válku ve Vietnamu.
Hodně silnou inflaci.
Spoustu rasových protestů.
Národ potřeboval něco pozitivního.
A raketoplán mu to dal.
Půl milionu lidí
se zúčastnilo fáborkového pochodu jako vyjádření díku astronautům.
Pomocné rakety zažehnuty, raketoplán odstartoval.
12. LISTOPADU 1981
Raketoplán byl doslova ikonou.
Taster's Choice, vychutnejte si kávu 252 km nad Zemí.
Vzbudil národní hrdost.
NASA to udělala tak sexy, jak jen dokázala.
VESMÍRNÝ RAKETOPLÁN
Lidi to neskutečně oslovilo.
John Zarella, CNN, Kennedyho vesmírné středisko.
Pro mladého reportéra jako já to byla obdoba Apolla.
Američtí astronauté po devíti letech na vesmírné procházce.
Program raketoplánů ukázal,
že Spojené státy jsou v kosmu na technologickém vrcholu.
Sledujeme skvělý záběr ruky a Země.
Satelity, které jsme vypustili,
nám daly komunikaci a později také GPS,
kterou dnes využíváme k cestování.
Máme tě v záběru, Dicku.
Dostat se do vesmíru byla velká věc.
Úplně všichni z ročníku 1978…
všichni tam chtěli.
Vidět takhle ubíhat svět je nepopsatelné.
NASA měla celou stáj raketoplánů. První byla Columbia,
pak přišel Discovery, Atlantis
a nakonec Challenger.
Šestého letu se zhostí Challenger, nejnovější orbiter NASA.
Řada vylepšení se zasloužila o snížení hmotnosti.
Díky strukturálním změnám orbiter ubral více než tunu na váze.
Dokáže dostat na oběžnou dráhu o osm tun víc než Columbia.
Challengere, máte povolení ke startu.
První start Challengeru je šestým letem raketoplánu.
4. DUBNA 1983
Sally Rideová bude novým přírůstkem čtyřčlenné posádky Challengeru
na sedmé misi raketoplánu.
Rideová se zapíše do historie jako první americká žena v kosmu.
Zážeh…
a start.
Start mise STS-7 a první americké astronautky.
PRVNÍ AMERIČANKA V KOSMU MÁ DOST ŠOVINISTICKÝCH OTÁZEK
Konečně zařadili druhou půlku lidstva. Skoro těžší, než dobýt vesmír.
NASA byla na svá prvenství velice hrdá.
A Challenger s nimi měl hodně společného.
První žena, první Afroameričan…
Historicky významný let raketoplánu Challenger.
Významný, protože poveze prvního černošského astronauta,
plukovníka leteckých sil Guiona „Guye“ Bluforda.
20. SRPNA 1983
Start. 32 minut po celé hodině…
Každý z těch startů byl něčím významný,
ale vám gratuluji proto, Guyi,
že dláždíte cestu mnoha dalším a jste jasným důkazem,
že naše země žije v éře bratrství.
Tyto projekty mají rozličné výsledky,
které ovlivní naši společnost a celý svět.
El Onizuka byl první asijský Američan v kosmu,
ale nezajímalo ho to.
Byl prostě Američan v Americkém programu.
Kdyby mu někdo řekl, že je první asijský Američan,
asi by odpověděl: „Fakt, jo?“
Toto je 32letý astronaut Ellison S. Onizuka,
bývalý zkušební technik na kalifornské Edwardsově letecké základně.
Ellison byl japonský Američan z Havaje.
Byl hrdý na svou havajskou kuchyni, hlavně na pečené prase.
To bylo jeho – vykopat jámu, vystlat ji banánovými listy…
Hodili jsme prase na stůl a naporcovali.
Bylo tak žhavé, že jste si spálili ruce, ale nikdy nechybělo studené pivo.
S Ellisem byla sranda.
Bral všechno s humorem.
Když jsme si se ženou pořídili bazén a uspořádali doma párty,
zaletěli jsme s Elem ve stíhačce NASA na Floridu,
naložili dvě bedny floridských ústřic
a přivezli je v nákladovém prostoru.
Ellis se doma zhostil loupání, a přišli i lidé mimo okruh astronautů.
El jich někomu pár vyloupal a ten člověk se ho zeptal:
„Paní Coveyová vás na to najala?“
A El s naprostou vážností odvětil:
„Jsem její sluha. Přišel jsem loupat ústřice.“
A on: „Aha.“
A někdo mu řekl: „To je astronaut, ty blbče!“
Místní obyvatelé, přátelé a sousedi vítají prvního havajského astronauta.
RODÁK Z KONA! ASTRONAUT ONIZUKA
OSTROV VÍTÁ SVÉHO DOMÁCÍHO ASTRONAUTA
Oddělení vztahů s veřejností NASA s tvorbou příběhů nezahálelo.
Moc dobře věděli…
ASTRONAUTÉ FASCINUJÍ ŠKOLÁKY
…s čím veřejnost obeznámit.
USA V KOSMU CO TEĎ A CO POTOM?
Vedení se snažilo lidem sdělit,
že je raketoplán stejně bezpečný jako běžné dopravní letadlo.
Přestože věděli, že existují nesmírná rizika.
Jsme s posádkou mise 41-D, která právě snídá.
29. SRPNA 1984
Judy bude druhou Američankou v kosmu.
Bude pracovat s robotickou rukou kanadské výroby.
Před každým startem jsem psal profily astronautů.
Detailní medailonky o 1500 slovech.
Nepsal jsem je, aby je tiskly noviny, ale proto, že kdyby se něco stalo,
stačil minulý čas a měli jsme parte.
Tady Řídící středisko Houston. Všechna stanoviště povolují start.
Sedm, šest, pět… Start hlavních motorů.
- Stop. - Start přerušen.
Motory byly vypnuty.
V roce 1984, při prvním letu Discovery, začal na boku orbiteru hořet nátěr.
Vážný problém, tohle se nikdy nestalo.
Dojde vám, že o pár metrů dál jsou v externí nádrži
dva miliony litrů vodíku a kyslíku.
Je to bomba.
Na plošině se spustil hasicí systém,
spodek raketoplánu postříkali vodou a bylo to.
Posádce se nic nestalo, ale hodně nás to vyděsilo.
Podle NASA to bylo „těsné“.
Před havárií Challengeru měli celou řadu „těsných“ situací.
Posádka STS-8 je na cestě ke startovní plošině 39-A.
29. SRPNA 1983
Na startovací plošině je bouřka.
Co by se stalo, kdyby letící raketoplán zasáhl blesk?
Za takových podmínek nemíníme startovat. To je naprosto vyloučeno.
Rampu skutečně zasáhl blesk. A stejně odstartovali.
Raketoplán odstartoval.
Třicet dva minut po celé hodině, raketoplán je nad věží.
Můj manžel zažil let s poškozeným tepelným štítem.
Věděl to a myslel si, že návrat na Zemi nepřežije,
ale NASA to odmítla přiznat.
Měli jsme několik těsných situací…
MANAŽER PROGRAMU RAKETOPLÁNŮ
…ale nebylo jich mnoho.
Řídil jsem většinu misí.
Všechny lety proběhly v pořádku, což nám dodalo sebejistotu.
Touchdown.
Blahopřeji všem tady v místnosti i všem, kdo se na programu podíleli.
Nikdo nebude popírat, že NASA narostl hřebínek.
„Dokážeme cokoliv, máme na to. Vždyť jsme dostali člověka na měsíc.“
Neil Armstrong stojí na povrchu Měsíce.
Úspěch plodí pýchu, a NASA slavila obrovské úspěchy.
Apollo 13 startuje.
V 70. letech poslali raketu na Měsíc, jenže v půlce letu vybuchla
a přišli o část stroje.
Houstone, měli jsme problém. Podpětí na hlavní sběrnici B.
Motor č. 5 je mimo provoz.
Rozumím.
Dostali je domů živé a zdravé.
Přistáli jsme na vodě.
NASA už čtvrt století vystřelovala lidi do vesmíru,
a za tu dobu neměla jedinou oběť.
Dostat astronauty domů byla hlavní priorita.
Cítili jsme se k tomu povolaní. Nepřipadalo mi,
že by to bylo tak nebezpečné, abychom museli přestat.
Mezi jednotlivými lety jsme vždy museli něco vyladit,
ale to bylo jen běžné vychytávání much.
Nahoře je cizí vesmírné těleso, jen tři kilometry od našeho.
Jak je velké?
Když se srazí, tak to stačí.
Nelze říct, že by NASA čelila hrozbám,
kvůli kterým by musela zvolnit tempo.
Až do Challengeru to vždy byly jen ojedinělé incidenty.
Ale s jedním problémem se potýkali už hezkou řádku let.
Pomocné startovací rakety vyráběla firma Morton Thiokol z Utahu.
Způsobovaly otřesy jako malá zemětřesení.
Tehdy jsem netušil, že s nimi mají dlouhodobé problémy.
Táta byl konstruktér pracující na pomocných raketách.
Věděl, že mají závažný problém.
Znám tátu a poznala jsem na něm, že je viditelně rozrušený.
Jednou začal křičet a sprostě nadávat
a dokola opakoval, že ho nikdo neposlouchá.
Řekl mi: „Řekni to, komu chceš.
Ten raketoplán prostě vybuchne.“