Našla jsem ho před pár dny. Už jsem na něj dávno zapomněla.
Christa mi ho dala k narozeninám.
Vždycky si vedla deník a doufala, že udělám totéž.
Tenhle zápis je ze 4. července 1985.
Těsně předtím, než Christu vybrali.
„Poslední dobou je docela rušno.
V lednu odstartuje vesmírný raketoplán s americkou učitelkou na palubě.
Každý stát vybral dva zástupce.
Jsem hrdá, že moje sestra bude zastupovat Nový Hampshire.
Christa běhá, sportuje, moc nepije a nikdy nekouřila.
Podle mě má velkou šanci.
Konečně rozhodnutí učiní NASA.
Dnes se spolu sejdeme u rodičů.
Můj muž Bob, jeho sestra Sally a jeho matka Gerta
s námi oslaví Den nezávislosti.
A možnost, že budeme mít v rodině astronautku.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Vrátil se už raketoplán? Nevíte?
Víte to někdo? Nepřistál v pondělí?
Raketoplán se vrátil. Se třema lidma. To je úžasný. Mise do vesmíru!
Nejvíc vzrušující věc všech dob, a lidi už to ani nezajímá.
Měli by to nějak zpestřit, oživit zájem. Třeba poslat nahoru chlapa, co tam nechce.
Na to byste se určitě podívali, ne?
Jak někoho táhnou chodbou…
Jak ho cpou do skafandru, jak se zoufale drží dveří…
Jak je při startu nalepenej na skle.
Veřejnost od toho asi čekala víc.
Když něco přejde v rutinu, lidi ztratí zájem,
a proto jsme zmizeli z titulních stran.
Nejdřív na druhou stranu, pak na třetí, na osmou.
CHALLENGER NA STARTOVNÍ PLOŠINĚ
Podle toho jsem posuzoval, jak moc se veřejnost o program zajímá.
START RAKETOPLÁNU V PŘÍMÉM PŘENOSU
Když lidi omrzelo létání na Měsíc…
JOHN ZARELLA KORESPONDENT, CNN
…co by je neomrzelo obletování zeměkoule?
Dělalo nám to velké starosti,
protože NASA funguje díky podpoře veřejnosti.
OBAVY Z NEZÁJMU AMERIČANŮ O VESMÍR
NASA si řekla, že je čas pozvat…
VZTAHY S VEŘEJNOSTÍ, NASA
…astronauta amatéra, aby o vesmírném letu mohl vyprávět.
Blíží se den, kdy do kosmu nebudou létat jen astrofyzici, astronauté či lékaři.
NASA totiž hledá prvního neastronauta, kterého by poslala do vesmíru.
Veřejnost měla šanci se svým způsobem
dostat na palubu toho úžasného stroje.
Zazněla spousta jmen jako Tom Wolfe nebo Walter Cronkite.
Skoro každý moderátor zpráv chtěl nahoru.
Spisovatelé, novináři, básníci, umělci.
JOHN DENVER MUZIKANT
Co je váš největší sen?
Chci letět do vesmíru.
To byste mohl. Úžasné.
Mluvilo se tehdy i o tom, že by letěl Pták Buk,
ale jeho velký kostým by se nevešel do kabiny.
Na let raketoplánem se hlásí kdekdo. Doktoři, baviči, spisovatelé, moderátoři…
Prezident Reagan včera oznámil své rozhodnutí.
Dnes pověřuji NASA,
27. SRPNA 1984
aby začala hledat na všech základních a středních školách v zemi,
a aby za prvního řadového pasažéra v dějinách vesmírného programu
vybrala výkvět naší společnosti – učitele.
Sledovali jsme s manželem večerní zprávy, a já prý řekla: „Jdu do toho.“
Na to si nevzpomínám, ale vzpomínám si, že jsem si říkala, jaká je to šance.
Až ten raketoplán vzlétne,
připomene celé Americe zásadní roli,
kterou v životě naší země hrají učitelé a vzdělání.
Hned druhý den jsem to řekla kolegům ve škole.
Šli jsme za ředitelem tři.
Měl nás za blázny, že chceme do vesmíru.
Zde jsou přihlášky některých učitelů, kteří o ten let projevili zájem.
Přihlásilo se asi 11 000 učitelů.
Každý má nějaký sen. Mým snem je být astronautkou.
Konkurence bude silná, ale bylo by skvělé, kdyby mě vybrali.
Konkurence se z 11 000 učitelů
smrskla na deset finalistů.
MANŽELKA FRANCISE SCOBEEHO
V Johnsonově vesmírném středisku jsme podstoupili testy,
podle nichž mělo dojít k výběru.
Přestože sotva přijeli,
učitelé si již užili spoustu šťouchání, dloubání, testování a běhání.
Všechno je součástí screeningu,
díky němuž se jeden z nich zapíše do historie.
Tehdy jsem poznala Christu.
Má sestra Christa byla vždycky mimořádná.
Vyrostly jsme v hodně malém domě. Bylo nás sedm a měli jsme jen tři pokoje.
Sdílela jsem pokoj s Christou a s mladší sestrou Betsy.
Vzpomínám si, jak chodila na rande se svým přítelem Stevem.
Když jsem ráno vstala…
SESTRA CHRISTY MCAULIFFEOVÉ
…vždycky nám s Betsy nechávala nějaký dáreček.
Třeba knihu nebo sladkost.
Přišlo mi docela zvláštní,
že puberťačka chodí na rande a ještě myslí na svoje sourozence.
Byla prostě taková.
Odpromovali se Stevem na vysoké a pak se vzali.
Bylo jí asi 21.
Věřila, že dokáže neuvěřitelné věci, ale taky věřila, že je dokáže každý.
Když viděla start Apolla, řekla: „Kéž bych taky mohla do vesmíru.“
Hrozně ji nadchlo, že tam chtějí poslat učitele.
NASA nám měla položit tři otázky.
Položili nám dvě a řekli, že ta třetí bude překvapení.
Popište svou životní filozofii.
„Moje životní filozofie.“
Moje životní filozofie je vytěžit ze života maximum.
Užívat si ho spolu s dalšími lidmi,
ale vzhledem k zemi, ve které žijeme, taky přiložit ruku k dílu.
Do konce měsíce NASA vybere finalistu a semifinalistu.
Vítěz se do vesmíru podívá v lednu.
Když NASA začala umožňovat lety do vesmíru lidem,
kteří nebyli profesionálními astronauty,
Sboru astronautů se to vůbec nelíbilo.
Ve skutečnosti jsme totiž nevěřili, že je naše práce tak bezpečná,
jak se mohlo navenek zdát.
Teprve jsme se učili se systémem a zjišťovali jsme,
jak to dělat pravidelně a úspěšně.
Počítali jsme s riziky a mysleli jsme, že je dokážeme zvládnout.
Můj první velký úkol pro NASA…
FINANČNÍ ANALYTIK, NASA
…přišel už po třech týdnech.
Můj nadřízený mi řekl: „Zajeďte do Letového centra,
promluvte si s konstruktéry a zdokumentujte všechny problémy
s pomocnými startovacími raketami.“
Najali mě do programu raketoplánů jako rozpočtového analytika,
a jednou z nejdražších položek byly právě pomocné startovací rakety.
Když jsem tam přijel, odborníci mi řekli, že po každém letu raketoplánu
NASA hlásí problémy právě s pomocnými raketami.
Neznal jsem rozsah těch problémů,
tak jsem začal pátrat.
NASA je celonárodní organizace.
Pomocné startovací rakety mělo na starosti
Marshallovo středisko vesmírných letů v Huntsville v Alabamě,
které se staralo jak o pomocné rakety,
tak o dodavatele pomocných raket, firmu Morton Thiokol z Utahu.
THIOKOL CHEMICKÁ KORPORACE
Zúčastnil jsem se několika zkušebních zážehů.
Byl jsem v Utahu několikrát.
Kdykoli měl někdo z astronautů cestu k našemu dodavateli,
měl pro něho jasný vzkaz: „Závisí na vás bezpečnost mého letu,
tak si to pamatujte.
Někteří lidé jsou přímo závislí na kvalitě vašich výrobků.“
Byl jsem v Thiokolu ředitelem projektu pomocných startovacích raket.
Tohle bylo poprvé, kdy jsme pracovali s raketami na tuhá paliva,
které posílaly lidi do vesmíru.
Dvojice pomocných raket vyvine při startu celkový tah
přes 22,25 meganewtonů.
Do dvou minut rakety vyhoří
a oddělí se od externí nádrže.
Vidíme… nastavuji režim letu.
Rozumím.
Poté pomocí padáků přistanou na vodě a jsou vyloveny z Atlantiku.
Rakety jsou opakovaně repasovány a vráceny do provozu.
Rakety vylovené z moře jsme pokaždé zkontrolovali
a posoudili jejich funkčnost.
Když jsem nastoupil do Thiokolu, dali mě k týmu technické spolehlivosti.
Tehdy jsme zjistili, že uvnitř raket dochází k erozi.
Když jsme je odtáhli na základnu, rozebrali je, vyndali O-kroužky
a prohlédli je, našli jsme propálenou díru přímo v místě, kudy pronikal plyn.
Kus O-kroužku chyběl, doslova uhořel.
To jsme nemohli chtít. O-kroužek se má vrátit celý a nepoškozený.
O-kroužky jsou z gumy,
nejspíš jste je viděli v malém provedení v železářství.
Tyhle mají průměr asi půl centimetru, ale jsou dlouhé 12 metrů,
aby obepjaly celý obvod segmentů pláště.
Jsou v drážkách, aby držely na místě.
Když se montuje spoj, těsní s protikusem.
V každém spoji jsou dva kroužky.
Dávali jsme dva O-kroužky, abychom měli rezervu.
Kdyby jeden z nich selhal, druhý musel dál těsnit.
Kdyby se těsnění propálilo, plamen způsobující žár by pronikl ven,
což by mělo za následek únik z motoru
a explozi rakety, a to byl vážný problém.
HISTORIE POŠKOZENÍ RAKETOVÝCH O-KROUŽKŮ
Problém s O-kroužky se neustále opakoval.
Konstruktéři pomocných raket se domnívali, že se tomu nevěnuje dostatečná pozornost.
Proto jsem se s nimi dál scházel,
abychom to vyřešili.
Pracovala jsem v Thiokolu
a jezdila jsem do práce s tátou, s Bobem Ebelingem.
Táta pracoval na raketách.
MANAŽER PROGRAMU POMOCNÝCH RAKET
Řekl nám o tom problému s O-kroužky.
Hodně ho to znepokojovalo, protože věděl,
že do vesmíru vyšlou učitele,
a tohle byl vážný problém.
Měl pocit, že když se to nevyřeší,
dříve či později
dojde k neštěstí.
Oznamujeme let prvního řadového občana v dějinách vesmírných letů.
ČERVENEC 1985
Tento řadový občan patří k výkvětu Ameriky – k učitelům.
Když v Bílém domě probíhalo oznámení, bylo nás tam všech deset a čekali jsme.
Ann Bradleyové, to byla naše ředitelka, jsme řekli:
„Nenapínejte nás. Tohle není soutěž krásy.“
Nejprve náhradní učitel, který poletí, kdyby vítěz nemohl.
Barbara Morganová. Gratuluji.
Christa s námi žertovala, že až bude pryč,
její muž bude krmit děti obilninami, že to bude jejich jídlo.
No a Ann povídá: „Christo, udělala sis zásoby obilnin?“
A vítěz,
učitel, který poletí do vesmíru…
Christa McAuliffeová. To jste vy?
Chtěla jsem vyhrát jako všichni,
ale moc jsem to Christě přála, byla to ideální kandidátka.
Měla jsem obrovskou radost, že budu její záskok a budu se učit s ní.
Nestává se, že učitel zůstane beze slov. Mí studenti by určitě souhlasili.
Získala jsem devět úžasných přátel,
a až ta raketa odletí, bude v ní sice jedno tělo…
ale vezme s sebou deset duší. Děkuju.
Skvělé.
Nepřekvapilo nás, že vybrali právě ji.
Myslím, že jsme s tím tak trochu počítali.
Manžel Steve se to doslechl z rádia.
Kdo ji zná, ten upřímně věřil…
Někteří kandidáti se jí určitě vyrovnají, ale žádný z nich ji nepřekoná.
Bylo to velice vzrušující období.
Holka odvedle se měla proletět v raketoplánu.
Bylo to nesmírně vzrušující, spousta lidí přímo zářila nadšením.
MLUVČÍ PROGRAMU MLADÝCH ASTRONAUTŮ
Bude první učitelka ve vesmíru.
První učitelka a navíc žena, díky Bohu.
Nadchlo to hroznou spoustu mladých lidí,
každý se začal ztotožňovat s cestováním do vesmíru.
Už to nebyl jenom astronaut. Byl to někdo z nás.
Prostě… byla to něčí učitelka.
Až pošlou do vesmíru první učitelku,
bude mnohem snazší se tam dostat.
Bude to běžná věc.
Jako dětský herec jsem se tehdy proslavil filmem Vánoční příběh.
Stal jsem se mluvčím Programu mladých astronautů.
Měl jsem jistotu, že se tam nahoru jednoho dne taky podívám.
Střádaly se velké plány, že až se Christa vrátí na Zem,
podnikneme spolu celostátní tiskové turné.
Řekli, že další ve vesmíru bude dítě.
A mě napadlo: „Ty jo, super, hlásím se.“
Nadšení žáci se musejí připravit na svou možnou budoucnost.
Jejich vnoučata nejspíš budou na vesmírných stanicích.
Žáci se na tu budoucnost musejí připravit a tohle jim podle mě pomůže.
Všichni se v Christě viděli.
Nejenže krásně zastupovala učitele,
ale navíc byla matkou.
Čeká ji 114 hodin intenzivního výcviku, což je pouhý zlomek toho skutečného,
ale dost na to, aby zvládla vyletět
a psát si deník.
Pro řadového občana už není cesta do vesmíru pouhým snem.
Dojde k tomu nejspíš v roce 1986 a bude se to ještě mnohokrát opakovat.
Díky Christě mohli všichni civilisté,
kteří tu možnost nikdy neměli, letět do vesmíru jako astronauté.
Brala nás s sebou.
Její šestiletá dcera Caroline z toho radost neměla.
Nechci, aby jezdila do vesmíru. Chci, aby zůstala doma.
Americký program raketoplánů sužují další a další trable.
Nejnovější raketoplán, Discovery, zrušil start kvůli nefunkčnímu počítači.
Čtyřicet minut před startem
se objevila závada na jednom z pěti počítačů.
Pouze šest z dosavadních 19 letů odstartovalo včas.
Když program raketoplánů představili Kongresu, podali ho jako
„vesmírnou dodávku pro každého“, která si na sebe časem vydělá.
Chtěli nabízet vypouštění komerčních satelitů,
účtovat za mise Ministerstva obrany…
NASA Kongresu slíbila až dvě mise měsíčně.
Ale v roce 1985 letěli snad jen devětkrát.
Jde o dvacátou misi raketoplánu od spuštění programu v dubnu 1981.
NASA původně počítala s více než dvojnásobným počtem letů,
neustálá zpoždění však jasně ukazují,
že program není tak rutinní a spolehlivý, jak se původně čekalo.
Pořád jsme řešili nějaké problémy, z nichž některé nešlo předpovídat,
protože je tisíc a jedna věcí,
které se na stroji, jako je raketoplán, mohou zvrtnout a překazit misi.
Měli jsme na harmonogramu spoustu letů, ale byli jsme často ve skluzu,
což vyvolávalo… nechci říkat „tlak“, ale vyvíjeli jsme velké úsilí,
abychom mohli létat dál a stále častěji.
Program kosmických letů byl jedním z vrcholů americké technologie,
ale byl tak komplikovaný,
že si na sebe nemohl nikdy vydělat.
Sen levných a častých letů raketoplánem,
takový dopravní prostředek nikdy neexistoval a existovat nebude.
Byl jsem zkušební pilot a manažer NASA.
Problém byl v tom,
že pracovníci NASA veřejnosti zpočátku naslibovali,
že budeme létat jako zběsilí,
a to bylo prostě nemožné.
Kritici tvrdí, že NASA ve svém optimismu úmyslně zkreslila
rozpočet v naději, že finančně zainteresuje Kongres.
Že ho takzvaně „lapí“.
RAKETOPLÁN: HRAČKA ZA MILIARDY?
Nebudeme se omlouvat.
Téměř každý letadlový a vesmírný program, na kterém jsem za 35 let pracoval…
Všechny drobné problémy, které přijdou, zpočátku nevidíte.
START VE HVĚZDÁCH
Tlačili na nás. NASA se rozhodla poslat do vesmíru senátora Jakea Garna.
Měl na starosti rozpočet pro NASA.
SENÁTOR NA OBĚŽNÉ DRÁZE
Senátor Jake Garn, specialista pro náklad, poprvé na orbitu.
První pozorovatel z Kongresu v programu vesmírných letů.
Raketoplán byl na Kongresu závislý, a poslat nahoru senátora
mělo upoutat pozornost a zajistit nám další podporu.
Sedmičlenná posádka s plánovanou pětidenní misí…
NASA moc dobře věděla, že tento krok byl důležitý a nezbytný.
…nastupuje do dodávky, která je odveze na startovací plošinu.
Když přidali senátora Garna,
vyšoupli specialistu Grega Jarvise, který měl letět původně.
Astronaut Greg Jarvis bude testovat, zda přítomnost tekutého paliva v satelitu,
nebo šplouchání paliva v nádrži, ovlivní stabilitu satelitu.
Přidělili Jarvise k jinému letu, ale vyšoupli ho zas.
Kvůli kongresmanovi Billu Nelsonovi, což byl člen rozpočtové komise NASA,
Jarvis skončil na Challengeru.
Greg měl jiskru v oku,
jaká se jen tak nevidí.
Když jsme se vzali, žili jsme první rok v Bostonu.
Každá firma, kde se ucházel o práci, o něj projevila zájem.
Vybral si Hughes Aircraft.
Dorazili jsme do Kalifornie ve stejný den, kdy se Armstrong prošel po Měsíci.
Když to oznámili v rádiu, zrovna jsme jeli autem.
- Armstrong je na Měsíci. - …přistáváme.
Greg šílel radostí, že skutečně kráčíme po Měsíci.
Hrozně ho to zaujalo.
Miloval inženýrství.
Specializoval se na komunikační satelity,
které měly být vypuštěny pomocí raketoplánu.
Když se firmě Hughes naskytla možnost
poslat vlastního specialistu pro náklad,
byl nadšením bez sebe.
Zúžili výběr na deset zájemců, tak mi zavolal do práce,
a řekl: „Jsem číslo jedna,“ a já na to: „Vážně?“ A on: „Jo.“
Považoval astronauty za dokonalé lidi,
perfektní po psychické i fyzické stránce.
Řekl mi: „Koho by napadlo, že plešatící čtyřicetiletý technik
dostane stejnou šanci?“
Byl naprosto u vytržení.
Když si poprvé obléknete modrou kombinézu,
projdete se a řeknete si: „Nechám je jít první, ať mě nevidí.“
Ale pak začnete… dělat to samé, co oni, začnete pracovat na orbiteru.
Řeknete si: „Vím, co dělám. Patřím sem.“
DISCOVERY STS-51C 24. LEDNA 1985
V lednu 1985…
jsme měli nejstudenější start všech dob.
A zase byl problém s O-kroužkem.
Rozumím.
12 minut, 12 sekund, potvrzují úspěšné oddělení rakety.
Když jsme ty rakety vylovili a rozebrali,
nejenže měly propálené O-kroužky v jednom ze spojů,
ale našli jsme velké množství černých sazí
mezi těmi dvěma kroužky, co obíhají celý obvod rakety.
Dost nás to vylekalo, protože to bylo poprvé,
kdy byl tento spoj přímo ohrožen.
Nechápali jsme to. Spoje se takhle nikdy nechovaly.
Prošli jsme veškeré výrobní a technické záznamy,
a nepřišli jsme na nic, co by vysvětlovalo odlišné chování těchto součástek,
kromě teploty v době startu.
POLÁRNÍ TEPLOTY – SNĚŽENÍ
Byly to tři nejstudenější dny v dějinách Floridy.
CITRUSOVÉ PÁSMO ZASÁHLY KATASTROFÁLNÍ MRAZY
Můj tehdejší šéf, jistý Joe Kilminster,
dospěl ke stejnému závěru jako já.
Ty O-kroužky jsou dost ohebné, ale při velmi nízkých teplotách zkřehnou.
Mysleli jsme, že to souvisí s teplotou.
Začali jsme analyzovat všechna data.
Měli jsme však starty za teplého počasí,
a i při nich docházelo k poškození.
Při jednom startu se dokonce spálil kousek sekundárního kroužku,
což nás velmi znepokojilo.
Nemohli jsme na nic přijít,
tak jsme sestavili operační tým,
který se na problém zaměřil a hledal pravou příčinu.
Týmu velel jeden z hlavních inženýrů. Já byl vybrán za jeho asistenta.
Můj šéf, Bob Ebeling, bedlivě sledoval situaci.
Měli jsme celou řadu techniků, kteří na problému s O-kroužky pracovali.
Naše tehdejší šéfy z Marshallova střediska vesmírných letů
jsme o celé situaci podrobně informovali.
Marshallovu vesmírnému středisku tehdy šéfoval Dr. Bill Lucas.
Projektu pomocných startovacích raket šéfoval Larry Mulloy.
Rychle jsme pochopili, že O-kroužky představují riziko.
Usoudil jsem, že to musíme prošetřit.
Sestavili jsme tým kompetentních inženýrů se zkušenostmi v oboru,
pověřili je zjištěním příčiny problému
a nalezením řešení.
Věděli jsme, že se jedná o jednu z největších překážek celého programu.
JOHNSONOVO VESMÍRNÉ STŘEDISKO HOUSTON, TEXAS
ZÁŘÍ 1985
- Připravená? - Je to tady.
Já vím.
V Johnsonově vesmírném středisku jsme se po vyřízení visaček a náležitostí
měly seznámit s posádkou.
- Sluší vám to, fakt. - No jasně.
Vyletí ptáček.
POSÁDKA – 4 MĚSÍCE PŘED STARTEM
Poprvé jsme byli všichni pohromadě.
Chtěli se s námi vyfotit.
Byli úžasní.
- Neblesklo to. - Ne.
Přišla jste o nejlepší fotku světa.
Manželka jednoho z astronautů nás s Christou provedla po bytech,
a vzala nás i do Peachtree Apartments.
Moc se nám tam líbilo, protože tam byly malé trávníky
s několika stromy.
A čirou náhodou tam byly dva sousedící domky.
Nakoupily jsme si jídlo a nádobí a vrátily se do svých bytů.
A pak jsem si dlouho říkala: „Jak to teď narafičit?
Musím si to dobře naplánovat.“
Uběhly asi dvě hodiny,
když se ozvalo zaklepání.
Byla to Christa. V rukou měla domácí jablečný koláč,
co upekla pro svou kamarádku odvedle.
Taková ona byla.
Video běží, můžeme začít s lekcí, Christo.
Tak jo.
Ahoj, tady Christa McAuliffeová, živě z Challengeru.
Dnešní lekce se zabývá otázkou:
„Proč jsme ve vesmíru? Jak to, že raketoplán létá?“
Ten stav beztíže je příšerný.
Měla mít dva přímé přenosy z kosmu.
„Kde jsme byli, kam směřujeme a proč“
byl o tom, jak raketoplán pomohl postavit vesmírnou stanici.
Nechceš to před kamerami rozebrat a zase složit?
Když o tom tak mluvím, došlo mi, že to budu skládat,
a ty umíš dávat dětem lepší příklady a přirovnání.
Když se přestěhovala do Houstonu, často mi posílala dopisy.
Vyprávěla nám o svých zážitcích během výcviku.
Že se proletí ve stíhačce.
Byla to skvělá zkušenost. Bylo bezva se dozvídat, jak to probíhá.
Letěla v takzvané „zvracecí kometě“.
Měla velkou radost, že se nepozvracela.
Prošla tím testem napoprvé.
Přála jsem jí to.
Tým ji skvěle podporoval.
Připadala si jako ve velké třídě, moc se jí to líbilo.
A všichni se skvěle bavili. Užili jsme si to.
Myslel jsem, že dnes budeme v televizi.
Dnešní lekce je o komunikačních zařízeních
a o tom, jak jsou všechna propojená.
Tohle nikdy nemačkejte.
Dá se to seřídit.
Můj muž, Mike, byl pilot Challengeru.
Když mě Mike žádal o ruku,
řekl, že bude nejdřív pilotem a pak se chce stát astronautem,
jestli prý s tím nemám problém.
MANŽELKA MICHAELA J. SMITHA
Tak povídám: „To zní dobře.“ A bylo.
Vdala jsem se v 21 letech.
Jemu bylo 22.
Byli jsme dost mladí, ale nevadilo nám to.
Naší misí bylo užívat si života.
Mike věděl, co chce.
Vystudoval školu pro zkušební piloty, aby se stal astronautem.
A pak se přihlásil do programu.
Jednoho dne zazvonil telefon.
Na druhém konci se ozvalo: „Tady George Abbey, volám z NASA.“
Říkám: „Vteřinku.“
Když si to Mike vzal, George povídá:
„Byl jste vybrán mezi astronauty pro rok 1980.
Máte ještě zájem?“ Mike řekl, že se ještě ozve.
Prý to bylo poprvé, co někdo odpověděl, že se ozve.
Mike mi povídá: „Co ty na to?“ A já: „Udělej, co uznáš za vhodné.“
„Je to skvělá příležitost a měl bych víc času na rodinu.“
A já: „Takže to bereš?“ A on: „Je to fakt skvělá příležitost.“
Pokud se rozsvítí kontrolka požáru,
uhaste ho při vstupu a výstupu, prostě hned použijte hasicí přístroj.
Na zádi jsou také hasicí přípojky, takové červené zdířky.
K hašení se používá Halon 1301, tudy ho tam můžete nastříkat.
Začátkem ledna 1986 byla NASA silně ve skluzu.
Na rok 1986 bylo v plánu 16 letů, ale o rok dřív jich odstartovalo devět.
Vedení programu raketoplánů vědělo, že to bude hodně tvrdý oříšek,
ale slíbili to Kongresu a byli odhodlaní to dokázat.
Operační tým zatím pracoval na úpravách pomocné startovací rakety.
Doufali, že se jim podaří vyřešit problém s O-kroužky.
Prioritou firmy byla výroba segmentů, aby raketoplán mohl létat.
Bylo frustrující, že ačkoliv jsme věděli,
že může dojít k neštěstí,
NASA chtěla zvýšit počet startů.
Každý start byl nervy drásající.
Doslova se mi svíral žaludek
a zatínal jsem pěstí, až mi bělaly klouby,
protože jsem nevěděl, jestli to ty O-kroužky ustojí.
Mým šéfem byl Bob Ebeling.
Často jsme to probírali a dával jsem najevo svou frustraci.
Chápal to, měl vážný zájem ten problém vyřešit.
Dostal jsem od Boba Ebelinga interní sdělení.
„Pomoc!
Týmu pracujícím na těsnění jsou neustále házeny klacky pod nohy.
Situace je kritická.“
Po přečtení oběžníku
jsem chtěl týmu pomoct jakýmkoli možným způsobem.
Vzhledem ke smluvním závazkům jsme se však museli držet časového plánu,
který jsme považovali za směrodatný.
Ale zařídili jsme, aby o tom NASA věděla,
včetně vedení ve Washingtonu.
Ti samí konstruktéři pomocných raket, kteří mě původně informovali,
mi začali dávat dokumenty.
Byly případy, kdy byl první O-kroužek
propálený skrz naskrz a poškození zasáhlo i ten druhý.
Zavánělo to katastrofou.
Kdykoli dojde k závadě rezervní součástky,
podle požadavků NASA nesmí raketoplán vzlétnout.
Závada se musela nejprve odstranit, ale to mohlo trvat několik let.
Moji inženýři věděli, že se spoj musí předělat,
a pracovali na tom.
DŮVODOVÁ ZPRÁVA
Tehdy jsme usoudili, že riziko není dostatečné pro zrušení letu,
a tak jsem vydal prohlášení, že poletíme v daném stavu.
PŘEDSEDA – D. MULLOY
To prohlášení znamenalo, že o problému víme,
ale není čas ho řešit…
Napsali ten dokument, aby mohli dál létat.
Kvůli silnému časovému presu
nebyli ochotni zrušit let a řešit problém.
Byli jsme pod nesmírným tlakem.
Časovém i technickém.
Když nedodržíte harmonogram, přijdete o financování,
tak jsem to vzal na sebe.
Byla to otázka hrdosti.
Na co se těšíte nejvíc?
Že uvidím Zemi jako maličkou planetu.
Víte, odsud vypadá obrovsky, ale moct ji vidět z jiné perspektivy…
Chci tu užaslost a nadšení přenést na své žáky.
- Ani trochu se nebojíte? - Zatím ne.
T-mínus 10, zážeh.
Možná se budu bát, až mě připoutají a zažehnou pode mnou rakety.
Ale dnešní vesmírné lety se zdají být bezpečné.
Pět, čtyři, tři, dva, jedna.
Máme zážeh a start.
Start Challengeru a mise Spacelab D-1.
Když jsem se zeptal konstruktérů, co by se stalo, kdyby O-kroužky selhaly,
řekli, že by raketoplán vybuchl.
Bylo mou profesionální
a osobní povinností
to mít černé na bílém
a předat to nadřízenému.
„Bezpečnost letu byla a stále je ohrožena možným selháním těsnění.
Bylo nám potvrzeno, že selhání během startu
by mělo katastrofické následky.“
Panečku! To je něco!
Rychlost 600 metrů za sekundu.
To je krása.
Všechny tři motory běží na 65 % jmenovitého tahu…
Stůjte takhle, vyfotím vás z boku.
Konstruktéři mi řekli, že při každém startu trnuli napětím.
Challenger Houstonu, zvyšuji rychlost.