‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎1 APRILIE 1991
‎PRESĂ
‎1 aprilie a fost a doua zi de Paști.
‎Am stat în redacție până pe la 22:00...
‎apoi mă îndreptam spre casă, ‎în Düsseldorf-Unterrath.
‎Atunci am observat...
‎lumini albastre în tot orașul.
‎Mașini de pompieri, de poliție, ambulanțe.
‎Nu mai văzusem așa ceva în toată cariera
‎și nu aveam să mai văd vreodată.
‎Am urmărit mașinile de poliție
‎și toate mergeau ‎spre Kaiser-Friedrich-Ring.
‎Aici locuiesc oameni bogați și faimoși.
‎Tot nu știam ce se întâmplase.
‎Am rugat un polițist
‎să-mi spună ce se întâmplă, ‎fiindcă tot orașul era blocat.
‎Mi-a spus: „Nu doar tot orașul,
‎ci și autostrăzile.
‎Am instituit un filtru."
‎L-am întrebat: „Ce s-a întâmplat?”
‎Mi-a spus: „Cea mai odioasă crimă.
‎Sigur ați auzit de domnul Rohwedder."
‎„Cine e Rohwedder?"
‎„Nu-l știți?
‎E președintele agenției Treuhand ‎din Berlin.
‎E cel care lichidează RDG-ul.”
‎Eu și soția eram în vacanță, la schi.
‎În acea noapte ne întorceam la Düsseldorf.
‎Am trecut pe lângă casa lui Rohwedder. ‎Toate luminile erau aprinse.
‎Și la 20 m în fața casei
‎am întâlnit un polițist. ‎L-am întrebat un singur lucru.
‎„A murit?”
‎„Da.”
‎Știam ce se întâmplase. ‎Era limpede ca lumina zilei.
‎Bună seara, stimați telespectatori.
‎Postul ZDF își cere scuze ‎pentru întreruperea acestui film.
‎Motivul acestei întreruperi e șocant ‎și trist.
‎Șeful agenției Treuhand, Detlev Rohwedder,
‎a fost ucis în apartamentul său ‎din Düsseldorf
‎luni seara, în jurul orei 22:30.
‎GERMANIA
‎Reich-ul german.
‎Nimeni nu vrea să construiască un zid.
‎Germania de Est și de Vest: ‎o națiune divizată.
‎Unitate, dreptate și libertate...
‎Fracțiunea Armata Roșie.
‎...atacuri demente ‎ale teroriștilor barbari.
‎...patria
‎Ridicată din ruine
‎Dărâmați zidul!
‎Țara noastră, reunificată.
‎...înflorește, patrie germană!
‎ROHWEDDER: ‎UN ASASINAT REVENDICAT DE RAF
‎Schiam în Austria.
‎MINISTRU DE FINANȚE
‎Agenții mei de pază m-au trezit ‎în toiul nopții și mi-au spus
‎că Rohwedder a fost asasinat.
‎Eram la schi doar de două zile
‎și așteptasem cu nerăbdare ‎această vacanță.
‎Mi-a zis: „Fotografiați ‎fereastra de la etaj.”
‎I-am zis că nu se vede nimic.
‎El zice: „Porniți blițul și fotografiați.
‎Veți vedea mai târziu ce ați pozat.”
‎Eram acasă când a sunat telefonul. ‎Am știut imediat de ce fusese atacat.
‎SERVICIUL INVESTIGAȚII CRIMINALISTICE ‎ȘEFUL CONTRATERORISMULUI
‎Unitățile noastre de anchetă au mers acolo
‎și au fost alertați criminaliștii,
‎care au început să lucreze imediat, ‎în toiul nopții.
‎A sosit un număr enorm de polițiști,
‎inclusiv Serviciul ‎Investigații Criminalistice.
‎Necunoscuții au preluat comanda situației.
‎Am fost forțat să plec.
‎Am sosit între orele 03:00 și 04:00.
‎Mai întâi, am intrat în clădire, ‎să evaluăm situația.
‎Cadavrul încă zăcea pe podeaua biroului ‎de la etajul întâi.
‎Dl Rohwedder era vizavi de fereastră,
‎căzut pe podea în fața bibliotecii.
‎- Bună seara, dle Schmok. ‎- ‎Bună seara.
‎Ministrul de Interne din Düsseldorf
‎a confirmat uciderea lui Rohwedder?
‎Da, a confirmat.
‎Orașul e în stare de șoc.
‎Era un om extrem de plăcut,
‎dar știa că noul lui rol
‎este unul periculos.
‎Putem fi siguri ‎că a fost vorba de un act politic.
‎Întors în redacție, am început imediat
‎să developez filmul.
‎Îmi amintesc extrem de clar.
‎Ce am văzut m-a șocat.
‎Se vedea că două gloanțe
‎au trecut prin fereastra ‎cu geamuri absolut obișnuite.
‎Un glonț l-a lovit și ucis ‎pe Detlev Karsten Rohwedder.
‎Cel de-al doilea i-a rănit soția, ‎care stătea în spatele lui.
‎Dacă poliția locală
‎ar fi asigurat ‎suficiente măsuri de protecție,
‎aceste ferestre n-ar fi avut ‎geamuri normale,
‎ci geamuri antiglonț.
‎Până în ziua de azi, nu înțeleg
‎de ce doar parterul acestei case
‎avea montate geamuri antiglonț.
‎În casa unde locuiam,
‎toate ferestrele
‎și toate ușile erau proiectate
‎să asigure protecția ‎în fața unui atac direct.
‎Sentimente de furie și milă.
‎Furie și milă.
‎Furie, deoarece persoana pe care ai vrut ‎s-o aperi n-a fost apărată
‎și milă pentru oamenii
‎care au avut încredere în țară ‎și țara nu i-a putut apăra
‎sau n-a vrut să-i apere.
‎Știrile zilei ‎la Prima Televiziune Germană.
‎Șeful agenției Treuhand, Rohwedder,
‎a fost ucis.
‎Victima era o figură-cheie ‎în încercarea deocamdată sterilă
‎de a reconstrui economia ‎Germaniei foste comuniste.
‎Fracțiunea Armata Roșie ‎a revendicat asasinatul,
‎dar un oficial german a afirmat că Stasi,
‎fosta poliție secretă est-germană, ‎e posibil să fi fost implicată.
‎Procurorul Federal General a refuzat ‎să confirme
‎dacă RAF chiar a comis acest atac.
‎E de așteptat ca făptașul ‎să nu fie găsit în curând sau deloc.
‎Ministrul de Finanțe, Weigel, ‎care a supervizat agenția Treuhand,
‎și-a întrerupt vacanța de Paști ‎și a sosit la Bonn.
‎Cred că Rohwedder e...
‎martirul sau un martir
‎al reunificării Germaniei.
‎În această lumină...
‎exista un profund sentiment ‎de recunoștință
‎față de el pentru curajul ‎și disponibilitatea
‎de a-și asuma acest rol periculos ‎la agenția Treuhand.
‎Pentru binele Germaniei.
‎MARTIR
‎Rohwedder era șeful ‎celui mai mare holding industrial.
‎VICEPREȘEDINTE TREUHAND
‎În acest holding ‎erau cam 15.000 de companii est-germane.
‎Șantiere navale, oțelării, ‎sectorul textil, sectorul chimic.
‎După standardele vestice, ‎aceste companii aveau toate problemele
‎pe care le puteau avea.
‎Și toate aveau nevoie ‎de restructurări majore.
‎O sarcină colosală.
‎Era probabil prima dată ‎când o agenție, agenția Treuhand...
‎AVOCAT DE DREPTUL AFACERILOR ‎AGENȚIA TREUHAND
‎...trebuia să grupeze companiile,
‎să le restructureze și să le lichideze ‎sau să le vândă.
‎AGENȚIA TREUHAND
‎Doamnă Breuel, care e reacția dv ‎față de atac?
‎Tot personalul e foarte trist ‎și foarte hotărât
‎să continue munca domnului Rohwedder.
‎Suntem deciși ‎să îndeplinim această misiune.
‎Îngrozitor. Cumplit.
‎Nici n-am cuvinte.
‎- E cumplit. Era șeful meu! ‎- Sunt... trist.
‎Revoltat, de fapt.
‎Mă întreb...
‎de ce n-au existat măsuri de protecție ‎pentru el.
‎A doua zi după ce Rohwedder a fost ucis
‎am ajuns la Treuhand.
‎Era multă animație.
‎Roțile încă se învârteau.
‎Investitorii stăteau acolo, ‎manageri care voiau împrumuturi,
‎investitori care voiau informații ‎despre cererile lor de transfer.
‎Umblam și mă simțeam total nelalocul meu.
‎Gândește-te: lucrezi într-o organizație,
‎iar șeful tău e împușcat și ucis.
‎Ce fel de organizație ticăloasă ‎a făcut așa ceva?
‎Un om renunță la un post sigur în Vest
‎pentru a veni în Est să încerce ‎să rezolve o problemă uriașă.
‎Spre deosebire de toți înfumurații ‎din München sau Bonn
‎care sunt bine-mersi ‎și nu fac decât să dea din gură,
‎el a venit și a acceptat provocarea.
‎Și acest om e ucis. ‎A fost ceva revoltător.
‎Economia fostei RDG e în pragul ‎colapsului.
‎Noile landuri germane se confruntă ‎cu tot mai multe probleme.
‎Dle Rohwedder, mulți se întreabă ‎de ce v-ați asumat această sarcină.
‎CINCI SĂPTĂMÂNI
‎PÂNĂ LA CRIMĂ
‎Poate trecutul dv ne poate ajuta ‎să înțelegem mai bine.
‎V-ați născut la Gotha în 1932 ‎și sunteți fiul unui librar.
‎În landul Thuringia.
‎Sunteți din Germania Centrală. ‎Acest lucru v-a influențat decizia?
‎Da, am fost mereu foarte interesat
‎de așa-numitele landuri germane „noi”.
‎Cât am stat în Bonn, ‎am fost deseori în RDG.
‎Reunificarea a însemnat mereu enorm ‎pentru mine
‎și de aceea, în ciuda criticilor
‎și dezaprobării față de munca mea,
‎sunt mândru s-o pot desfășura.
‎Această slujbă îmi permite să văd dincolo ‎de greutățile cu care ne confruntăm.
‎Companii supradimensionate, ‎utilaje învechite, autosuficiență,
‎productivitate scăzută ‎și, mai ales, produse greu vandabile.
‎Agenția Treuhand e copleșită ‎de amploarea problemelor.
‎Ce părere aveți despre agenție?
‎- Nu prea bună. ‎- De ce?
‎Până acum, restructurarea a distrus,
‎nu a creat locuri de muncă.
‎Soția și-a pierdut serviciul.
‎Toți ne temem de asta.
‎Suntem mai rău acum ‎decât eram înainte.
‎Te simți îngrijorat și nefericit,
‎fiindcă nu știi dacă-ți vei păstra slujba.
‎Situația e caracterizată
‎de niveluri de șomaj tot mai ridicate, ‎un număr mare...
‎PREȘEDINTE TREUHAND
‎de companii care dau faliment.
‎Da, șomajul e deprimant.
‎În unele zone, e devastator și alarmant,
‎iar oamenii au tot dreptul ‎să fie supărați,
‎fiindcă toți muncitorii ‎își fac bine treaba
‎și asta îngreunează enorm ‎asemenea decizii.
‎Noi...
‎nu luăm asemenea decizii ‎cu lejeritate la agenția noastră.
‎Când luăm o decizie, ‎ne gândim ce va însemna ea pentru oameni.
‎Am lucrat aici 18 ani.
‎La vârsta de 43 de ani, ‎nu-mi pot găsi nicio slujbă. Nicăieri.
‎Centrul pentru locuri de muncă mă trimite ‎de colo-colo.
‎Asistența socială, la fel.
‎Apartamentul meu e o dărăpănătură.
‎Mai am puțin și cedez nervos.
‎Sincer.
‎Și, cu mai puțin de 500 de mărci ‎ajutor de șomaj,
‎sunt în punctul ‎în care mai bine mă spânzur.
‎Și-mi iau și copiii cu mine. Serios.
‎Vă spun, ‎n-o să-i las singuri pe lumea asta.
‎Chiar ați încercat ieri să vă sinucideți?
‎Pur și simplu, nu știam ce să mai fac.
‎Trecem noi și prin asta.
‎Vom lupta.
‎OCTOMBRIE 1989
‎OPTSPREZECE LUNI PÂNĂ LA CRIMĂ
‎BERLINUL DE EST
‎Nimeni nu murea de foame în RDG. ‎Toți aveau o locuință.
‎Nimeni nu era fără adăpost.
‎În RDG, asemenea lucruri erau ‎foarte bine organizate.
‎Întreprinderile funcționau. ‎Oamenii munceau mult.
‎Dar era munca în zadar.
‎Nu se alegeau cu nimic. ‎Nu se producea bogăție.
‎Dacă Zidul Berlinului n-ar fi căzut ‎în 1989,
‎în doi, trei, maximum cinci ani ‎sistemul ar fi făcut implozie.
‎Sistemul și întreaga structură internă
‎erau extrem de deteriorate.
‎Fără violență!
‎Oamenii nu mai erau dispuși ‎să lupte pentru valori.
‎Libertate!
‎Mii de tineri din multe orașe
‎cer libertate și reformă politică.
‎Această zi de 9 noiembrie e o zi istorică.
‎RDG a anunțat că-și va deschide granițele ‎începând de astăzi.
‎Porțile din zid sunt larg deschise.
‎Pentru cei activi politic, ‎9 noiembrie e o zi
‎pe care n-o vor uita niciodată.
‎Berlinezii din est trec euforici granița
‎care le-a fost închisă 28 de ani.
‎Era clar că va fi una cele mai marcante ‎zile ale Berlinului.
‎Dar, în toiul bucuriei,
‎a apărut imediat întrebarea:
‎„Ce urmează acum?”
‎Ce-l așteaptă pe ministrul de Finanțe?
‎Ministrul de Finanțe începuse ‎de câteva zile să se gândească
‎la ce ar fi necesar
‎să scoată RDG-ul ‎din dezastruoasa ei situație economică.
‎Sunt uimit și acum
‎de inovațiile aduse ‎de ministrul nostru de Finanțe.
‎În 1989, când a căzut Zidul Berlinului...
‎MINISTERUL DE FINANȚE ‎ȘEF DE DEPARTAMENT
‎...începând din noiembrie,
‎eram în alertă totală,
‎cum nu mai fusesem niciodată.
‎Exista un manual de două volume ‎despre RDG.
‎Am făcut rost de el ‎ca să aflu despre toate instituțiile lor.
‎De asemenea, existau studii ‎despre economia RDG-ului.
‎Am obținut toate aceste materiale ‎și mi-am spus,
‎în aroganța mea tinerească, la 44 de ani:
‎„Nimeni nu știe mai multe despre RDG ‎decât știu eu acum.”
‎Și am abordat situația ‎cu această atitudine.
‎Era un moment decisiv,
‎era timpul să restructurăm ‎ordinea economică și socială din RDG.
‎Deci asta înseamnă...
‎concurență, proprietate, ‎o politică monetară independentă.
‎Ne-am gândit la toate aceste lucruri ‎pentru oamenii din RDG.
‎Pe 14 noiembrie am primit un telefon ‎de la Consiliul de Miniștri.
‎„Avem nevoie de tine în guvern.”
‎După jumătate de oră, aveam ‎cel mai important post din viața mea.
‎MINISTRUL ECONOMIEI DIN RDG
‎Era ziua celui de-al doilea fiu al meu.
‎Minunat!
‎Atunci a început totul.
‎Presa națională și internațională ‎nu m-a tratat cu răutate.
‎Mai degrabă, au spus: „E curajoasă.”
‎Sau: „Într-un asemenea post, ‎oamenii încearcă să-și lase amprenta.”
‎Acesta era sentimentul general.
‎Christa Luft a enunțat direct
‎planul trecerii radicale, ‎dar reglementate, la economia de piață.
‎O economie de piață
‎care se dovedește economic eficientă ‎și competitivă la nivel internațional.
‎Voiam să folosim libertatea comerțului
‎pentru a încuraja ‎micile afaceri independente.
‎Trecusem în parlament ‎o lege a asocierii în participațiune.
‎Asemenea lucruri nu erau ‎doar în etapele de planificare.
‎Unele fuseseră deja introduse.
‎Câteva săptămâni, chiar am crezut
‎că țara va progresa enorm ‎și se va însănătoși.
‎Credeam că RDG se va dezvolta ‎fără dezavantajele...
‎CLĂPARUL TRUPEI RAMMSTEIN
‎...dinainte, adică fără Stasi, ‎regimul opresiv
‎și nepotism.
‎O țară mai deschisă și relaxată.
‎Un fel de paradis.
‎Și mulți încercau ‎să-și îndeplinească visurile.
‎Un om din doi își deschidea o cafenea ‎sau un bar.
‎Ca niște pici într-un magazin de jucării ‎care aveau în final voie să se joace.
‎Le puteai simți bucuria când spuneau:
‎„Poftiți paharul de vin alb...
‎Da, avem deschis numai seara.”
‎Deseori, în apartamente de bloc
‎oamenii începuseră să se adune seara ‎și să bea.
‎Toți făceau ceea ce credeau că e bine.
‎Unul avea cârnați,
‎altul avea salate cu măsline ‎și alte chestii exotice.
‎Toți își trăiau visul ‎cu o bucurie incredibilă.
‎Trebuie să ne găsim calea ‎și să profităm de șansa noastră.
‎Sunt multe de schimbat,
‎dar fără capitalism ‎sau fără să devenim Germania de Vest.
‎Națiuni, ascultați semnalul!
‎Vrem ca aceasta să rămână țara noastră
‎și nu vrem ca altcineva ‎să-i decidă soarta.
‎Uneori, mă simțeam ciudat.
‎Și bărbații se simțeau ciudat.
‎La scurt timp după începerea mandatului, ‎în ianuarie 1990,
‎m-am întâlnit cu 15 manageri ‎din fostele landuri est-germane.
‎Eram singura femeie!
‎Și a trebuit ‎să țin un discurs introductiv.
‎Ați fost acuzată că sunteți evazivă
‎și n-ați rostit încă sintagma ‎„economie socială de piață”.
‎Cum arată cadrul de reglementare?
‎Sincer, nu pot fi de acord cu dv.
‎Am avut doar trei minute să vorbesc.
‎Și am afirmat foarte clar
‎că vom începe ‎să creăm o piață internă funcțională
‎care să opereze ‎conform principiilor economiei de piață...
‎A fost prima dată când l-am văzut ‎pe Rohwedder în carne și oase.
‎Era un bărbat foarte înalt...
‎solid și ostentativ.
‎Și-a etalat rolul de expert ‎în restructurări.
‎Își obținuse expertiza indiscutabilă ‎la compania Hoesch.
‎Și Rohwedder a spus ce trebuia făcut.
‎Companiile din RDG trebuie ‎să-și demonstreze valoarea
‎pe piața mondială.
‎E esențial.
‎Nu orice companie trebuia privatizată ‎imediat.
‎Dacă RDG-ul ține pasul,
‎atunci cred că va avea în curând un cadru
‎în care oamenii pot munci ‎și-și vor dori să trăiască.
‎Trebuie să creăm un nou suflu optimist
‎și cred că cea mai bună metodă
‎e ca cele două părți să coopereze.
‎De asemenea, nu mi-a dat impresia
‎unui elefant ‎într-un magazin de porțelanuri.
‎Era prudent și chibzuit, nu exaltat
‎sau doar mânat de propriile interese.
‎Voia să-și lase amprenta.
‎Vă mulțumesc pentru interviu.
‎Dăm legătura studioului din Berlin.
‎Experiențele mele politice m-au învățat
‎că lucrurile trebuie să se matureze ‎până când ajung într-un anumit punct...
‎ca o brânză fină.
‎Și apoi trebuie consumate,
‎altfel încep să miroasă urât.
‎Adică era un proces în desfășurare.
‎Și, desigur, la finalul lui voiam ‎unitate germană.
‎Eram pe deplin convins ‎că RDG-ul nu valora nimic.
‎Firește, RDG-ul avea altă opinie,
‎dar nu conta ce crede RDG-ul ‎că valorau activele ei.
‎În final, adevărul a ieșit la lumină.
‎Și, la finalul lui ianuarie, am aflat
‎că aveam o idee fezabilă și bine gândită ‎pentru o uniune monetară.
‎Era un document de 15 pagini
‎care a trebuit să rămână secret ‎încă 14 zile
‎până au fost finalizate ‎toate preparativele,
‎adică la mijlocul lui februarie.
‎13 FEBRUARIE 1990
‎PAISPREZECE LUNI PÂNĂ LA ASASINAT
‎MINISTERUL DE FINANȚE
‎Atunci, doamna Luft, ‎ministrul Economiei, a venit la noi
‎și a cerut o compensație specială ‎de aproximativ 15 miliarde de mărci.
‎Și unii politicieni vest-germani,
‎inclusiv membri ai cabinetului, au spus:
‎„Poate nu trebuie să le dai 15 miliarde...
‎dar zece, opt sau măcar șapte
‎trebuie să le dai.”
‎Am refuzat.
‎Am zburat de la Berlin-Schönefeld la Bonn ‎cu compania est-germană Interflug.
‎Am coborât din avion, am luat un elicopter
‎și am aterizat ‎în grădina clădirii Cancelariei Federale.
‎Helmut Kohl era afară, ‎alături de toată echipa lui.
‎Parcă mergeam cu toții la o înmormântare.
‎Toți aveau chipuri împietrite.
‎Am fost invitați înăuntru
‎și jumătate din cabinet stătea ‎în Sala NATO.
‎Lângă Kohl stătea Waigel ‎și mai erau mulți alții.
‎Kohl...
‎stătea în față, ca un Buddha.
‎Și...
‎a spus că totul e minunat
‎și că totul se va rezolva ‎în câteva săptămâni.
‎Apoi am luat cuvântul pe rând.
‎„Domnule cancelar,
‎starea economiei RDG-ului e proastă.
‎Dar avem nevoie ‎de o injecție vindecătoare,
‎nu de o injecție letală.
‎Dați-ne timp.
‎Avem nevoie de trei ani, poate patru,
‎să ne pregătim pentru un asemenea pas.
‎Altfel, nu va supraviețui toată lumea.”
‎Vezi să nu!
‎Pe atunci, am spus: „Nu”.
‎Acest sistem economic
‎nu va primi nici măcar un pfenig.
‎Suntem pregătiți să oferim mai mult,
‎dar numai când va fi introdus un sistem
‎care schimbă fundamental sistemul economic ‎și sistemul social.
‎De aceea ne-am gândit
‎să-i oferim RDG-ului o uniune monetară,
‎dar în anumite condiții.
‎Nici n-au vrut să audă de asta.
‎Guvernul n-a vrut ‎să ne dea nici măcar un pfenig.
‎- „Noi vom...” ‎- „Nu”, a spus Waigel.
‎„E total imposibil. ‎În plus, trebuie să accelerăm procesul.”
‎Vrem să luăm lucrurile pas cu pas.
‎A fost unul dintre cele mai interesante ‎și dificile lucruri
‎din toată cariera mea politică
‎și viața mea ca ministru de Finanțe.
‎Niciodată o întreagă economie națională
‎nu mai fusese transformată așa.
‎Rohwedder a avertizat împotriva ‎unei uniuni monetare între RFG și RDG.
‎E un proiect riscant
‎în care multe companii est-germane ‎se vor închide
‎dacă sunt expuse brusc ‎concurenței interne.
‎Asta poate duce la un șomaj ridicat.
‎Căutam o persoană specială pentru postul ‎de președinte al agenției Treuhand,
‎cineva care se poate descurca ‎cu această sarcină colosală și inedită.
‎Și Rohwedder avea calități speciale ‎pentru acest post.
‎Helmut Kohl și cu mine am crezut
‎că ar trebui să-i cerem să accepte postul.
‎Rohwedder, directorul general ‎al companiei Hoesch din Dortmund,
‎are misiunea să privatizeze ‎fostele companii de stat din RDG.
‎E destul de probabil că, la început,
‎Rohwedder n-a fost conștient ‎de amploarea a ceea ce avea să urmeze.
‎A ezitat să accepte postul de președinte.
‎Îmi amintesc bine.
‎A ezitat, dar era inevitabil.
‎Și-a asumat această responsabilitate.
‎El slujea...
‎S-o spunem direct: își slujea țara.
‎NOUĂ LUNI
‎PÂNĂ LA CRIMĂ
‎TĂIERI SOCIALE + DISTRUGEREA COMPANIEI ‎= TREUHAND
‎Primele valuri mari de disponibilizări ‎au sosit relativ repede.
‎Pentru prima oară,
‎oamenii trebuiau să meargă ‎la centrele pentru locuri de muncă.
‎Următorul, vă rog!
‎Est-germanii se simțeau ‎extrem de frustrați.
‎Furia față de agenția Treuhand ‎se amplificase simțitor.
‎LOCURI DE MUNCĂ PENTRU TOȚI!
‎Sunteți unul dintre cei mai detestați ‎vest-germani din toată Germania de Est.
‎Ajunge să puneți mâna pe stilou ‎și mii de oameni își pierd slujbele.
‎În noile landuri, 760.000 de oameni ‎și-au pierdut deja slujbele.
‎Cum gestionați acest lucru la nivel uman?
‎Există motive economice care vă silesc ‎să procedați așa,
‎dar foarte mulți au ajuns șomeri.
‎Rohwedder era persoana ‎aflată în cel mai mare risc
‎din Germania la vremea respectivă.
‎Am efectuat o analiză, am semnat-o ‎și am distribuit-o
‎Biroului Poliției Criminalistice, ‎Biroului pentru Protecția Constituției,
‎Procurorului Federal ‎și Ministerului de Interne.
‎Am ajuns la concluzia
‎că Rohwedder e o persoană K-106.
‎Asta însemna că Rohwedder se afla ‎în cea mai înaltă categorie de risc
‎și era declarat a fi în pericol extrem.
‎Așa-numitul „concept antiterorist 106”.
‎Ideea e următoarea:
‎persoanele aflate în mare risc trebuie ‎monitorizate prin „măsuri secrete”.
‎Acestea vor dezvălui din timp
‎dacă acești oameni de vază erau ‎„spionați de teroriști”.
‎Momentul deciziei K-106 a însemnat
‎că poliția locală trebuia să verifice ‎locurile unde mergea Rohwedder,
‎știind că pot fi spioni.
‎Urma să efectuăm operațiuni secrete ‎și să așteptăm
‎un atac asupra lui Rohwedder.
‎Asta înseamnă K-106.
‎Aici locuia familia Rohwedder.
‎În vila Maximilian.
‎Casa era într-o zonă unde locuiau ‎oameni cu dare de mână.
‎Zona e plină de vile impunătoare.
‎E o zonă unde necunoscuții atrag atenția.
‎Orice părea nelalocul lui atrăgea atenția.
‎Chiar și eu aș fi atras atenția.
‎În 1991, când Rohwedder a fost asasinat,
‎lucram la ziarul ‎Düsseldorfer Express
‎ca reporter criminalist.
‎Și aici lucrez și azi.
‎ROHWEDDER, ȘEFUL TREUHAND, UCIS!
‎E cert că atacul a fost planificat ‎cu mult timp înainte.
‎Modul în care a fost executat
‎ar fi trebuit să atragă atenția.
‎Din păcate, n-a observat niciun polițist
‎și nicio gardă de corp.
‎Fiindcă el nu avea așa ceva.
‎Locuia singur în casa aceea
‎și el vedea polițiști
‎doar în mașinile de patrulare, ‎o dată la patru ore.
‎DOUĂSPREZECE ZILE
‎PÂNĂ LA CRIMĂ
‎Serviciul Federal ‎de Investigații Criminalistice,
‎grupul operativ Treuhand.
‎S-au luat măsuri de siguranță ‎în casa dlui Rohwedder.
‎S-a aflat ‎că sistemul de supraveghere video
‎fusese dezactivat în ziua atacului.
‎Ultimele înregistrări sunt ‎din 21 martie 1991.
‎Mă gândesc mereu la cazul Rohwedder.
‎Și am vrut mereu
‎să vorbesc despre el cu dna Rohwedder.
‎Au fost două interviuri telefonice cu ea.
‎Dna Rohwedder a reproșat cu vehemență,
‎aproape plângând la telefon,
‎că soțul ei ar trăi și azi
‎dacă s-ar fi făcut mai multe ‎pentru siguranța lor.
‎Când a fost adus acasă în Joia Mare
‎de către cei doi agenți de pază ai lui, ‎le-am adresat acest reproș,
‎iar ei mi-au răspuns cu răceală:
‎„La ce vă așteptați? ‎Să tot traversăm Rinul cu barca?
‎Desfășurăm investigații sub acoperire.”
‎Le-am sugerat să pună un portar la ușă ‎pentru paza casei.
‎Dar n-au făcut nimic.
‎NOAPTEA ASASINATULUI
‎În ziua atacului,
‎patrula de pază a clădirilor
‎a verificat casa Rohwedder ‎pe 1 aprilie 1991
‎în schimbul de după-amiază
‎la orele 15:05, 17:55 și 20:10.
‎Schimbul de noapte n-a făcut ‎nicio verificare.
‎Erau semne clare că se pregătea ceva.
‎Telefonul a sunat în toiul nopții
‎și, când am răspuns, liniște totală.
‎Apoi telefonul a sunat din nou.
‎M-am uitat pe fereastră. Nimic. ‎Nu era nimeni afară.
‎Dna Rohwedder era extrem de supărată
‎că nu se făcuse nimic.
‎Și, după trei ore și jumătate, ‎soțul ei era mort.
‎Raportul preliminar al autopsiei ‎lui Detlev Karsten Rohwedder.
‎Glonț înfipt în torace, ‎pătruns prin spate,
‎în stânga părții mediane a corpului,
‎perforând corpul din stânga jos ‎spre dreapta sus.
‎Coloana toracală a fost sfărâmată
‎la a cincea vertebră toracală.
‎Măduva spinării a fost complet secționată.
‎Trahee străpunsă de glonț.
‎Decesul a fost provocat ‎de hemoragie internă.
‎O fotografie greu de privit.
‎Să se sfârșească așa o asemenea carieră...
‎Dacă aș putea spune astfel.
‎În final, această imagine ‎e dovada neputinței acestei țări.
‎Faptul că n-a putut
‎să împiedice uciderea ‎unei persoane ca el.
‎POLIȚIA
‎Este ora 18:00.
‎Sunt multe flori depuse
‎în fața casei Rohwedder din Oberkassel.
‎Detlev Karsten Rohwedder, șeful Treuhand,
‎nu a beneficiat ‎de cele mai înalte măsuri de securitate.
‎Șeful poliției din Düsseldorf ‎nu l-a protejat pe Rohwedder
‎așa cum ar fi trebuit.
‎Au decis să n-o facă.
‎A fost ceva intenționat.
‎N-a existat nicio coordonare.
‎Biroul Federal al Poliției Criminalistice ‎din Düsseldorf
‎era incredibil de slab
‎în privința combaterii terorismului.
‎De fapt, era cea mai slab ‎din toată Germania.
‎Toți spuneau că altcineva e responsabil.
‎Mi-au dat impresia că era un haos total.
‎Inclusiv în privința ‎înlocuirii ferestrelor.
‎Jos erau montate geamuri antiglonț,
‎dar nu și la etaj.
‎Angajații firmei Hoesch, ‎responsabilă cu paza,
‎au explicat la telefon
‎că a fost dorința expresă ‎a familiei Rohwedder
‎ca geamurile antiglonț să fie montate ‎numai la parter.
‎Doamna Rohwedder a spus
‎că voia să fie montate și la etaj.
‎„E biroul soțului meu
‎și vrem geamuri antiglonț și acolo.”
‎Procurorul Federal General ‎și Serviciul Investigații Criminalistice,
‎cu care am vorbit de mai multe ori,
‎au refuzat să ofere informații,
‎spunând că ar afecta interesele ‎de securitate ale Germaniei.
‎Condus de Serviciul ‎Investigații Criminalistice,
‎a fost înființat un grup operativ special ‎la sediul poliției din Düsseldorf.
‎Ei înșiși au recunoscut ‎că n-au progresat mai deloc.
‎Au primit mai mult de 100 de ponturi ‎de la cetățeni,
‎dar prea puține au fost promițătoare.
‎Nimic. Nu aveam nimic.
‎N-am aflat dacă erau bărbați ‎sau femei, câți erau,
‎dacă au venit cu trenul, mașina, ‎motocicleta
‎sau cu o plută pe Rin.
‎Am închiriat un elicopter pe 3 aprilie
‎și am vrut să documentez ‎ce s-a întâmplat
‎din aer.
‎A costat o mie de mărci, ‎dar a fost interesant.
‎Am zburat cu elicopterul ‎deasupra locului crimei,
‎fiindcă voiam să știu ‎cum au ajuns atacatorii acolo.
‎Privind din elicopter, ‎am văzut casa Rohwedder.
‎Încă se vedea banda pusă de poliție.
‎Încă vedeam multe mașini de patrulare.
‎Și încă puteam vedea un scaun
‎și era clar că era scaunul ‎pe care a stat lunetistul.
‎Lunetistul se ascunsese ‎într-o grădină publică.
‎Înarmat, a stat pe acel scaun
‎până când victima a intrat în birou.
‎La scena crimei au găsit și un binoclu,
‎un prosop
‎și o confesiune scrisă.
‎Scrisoarea de confesiune găsită ‎la locul crimei
‎e încă analizată.
‎Credem că scrisoarea e autentică
‎și confirmă bănuielile noastre.
‎Am spus de la început
‎că, dacă va fi vreun atac ‎asupra lui Rohwedder,
‎ne așteptăm să primim ‎o explicație de acest tip.
‎În scrisoarea în care revendica ‎atacul asupra lui Rohwedder,
‎RAF a descris
‎cum erau demolate fabricile,
‎cum sistemul occidental e impus
‎fără să se țină seama de oameni.
‎Sunt exact cuvintele pe care le găsiți ‎în scrisoarea RAF.
‎Pot să v-o citesc. O am aici.
‎Subtitrarea: Brândușa Popa