EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
PRESS
Den 1 april var annandag påsk.
Jag var på nyhetsredaktionen fram till cirka kl. 22.00.
Sen körde jag hem till Düsseldorf-Unterrath.
Då såg jag…
…att stan var full av blåljus.
Brandbilar, ambulanser, polisbilar.
Jag har aldrig sett nåt liknande,
varken innan eller efter dess.
Jag följde efter polisbilarna,
och alla körde mot Kaiser-Friedrich-Ring.
Där bor de rika och berömda.
Jag visste ännu inte vad som hade hänt.
Jag frågade en polis:
"Kan du berätta vad som händer? Hela stan är nedstängd."
"Inte bara hela stan," sa han. "Alla motorvägar är stängda.
Vi genomsöker området."
Jag frågade: "Vad har hänt?
"Det värsta av alla brott," sa han.
Han sa: "Du har säkert hört talas om Rohwedder."
"Vem är Rohwedder? "Vet du inte det?
Han är chef för Treuhandanstalt i Berlin. De avvecklar DDR."
Min fru och jag hade varit på skidsemester.
Vi körde hem till Düsseldorf den kvällen.
Vi passerade Rohwedders hus. Det var helt upplyst.
Och 20 meter från huset…
…mötte jag en polis, och jag hade bara en enda fråga:
"Är han död?"
"Ja."
Det var uppenbart för mig vad som hade hänt.
God kväll, mina damer och herrar.
ZDF ber om ursäkt för att vi avbryter filmen.
Avbrottet har en sorglig och chockerande orsak.
Chefen för Treuhandanstalt, Detlev Rohwedder,
rapporteras ha mördats i måndags kväll omkring kl. 22.30,
i sin bostad i Düsseldorf.
TYSKLAND
Tyska riket.
Ingen avser att resa en mur!
Väst- och Östtyskland, en splittrad nation.
Enighet, rätt och frihet…
…Röda armé-fraktionen.
…vansinnesattacker av råa terrorister.
…för det tyska fäderneslandet
Från ruiner står det åter
Riv muren!
Vårt fädernesland, återförenat.
…blomstra, tyska fädernesland
Jag åkte skidor i Österrike.
FINANSMINISTER
Mina säkerhetsagenter väckte mig mitt i natten och sa:
"Rohwedder har blivit mördad."
Jag hade bara åkt skidor i två dagar,
och jag hade verkligen sett fram emot skidsemestern.
Han sa: "Här, ta din kamera och fotografera det översta fönstret."
"Men jag ser inget," sa jag.
"Sätt bara på blixten och fotografera," sa han.
"Du får se senare vad du har fotograferat."
De ringde mig hemma.
Skälet till attacken var uppenbart för mig.
TERRORBEKÄMPNINGSCHEF FEDERALA KRIMINALPOLISEN
Vår utredningsenhet åkte dit,
kriminaltekniker tillkallades,
och de började arbeta omedelbart, mitt i natten.
Ett stort antal poliser anlände, däribland den federala kriminalpolisen.
Personer utifrån tog kommando.
Jag blev bortschasad.
Vi anlände mellan kl. 03.00 och 04.00.
Vi gick in i huset för att få en överblick.
Kroppen låg i arbetsrummet på övervåningen.
KOMMUNIKATIONSCHEF
Rohwedder låg mitt emot fönstret, hopsjunken på golvet framför bokhyllorna.
God kväll, herr Schmok.
Har mordet på Rohwedder bekräftats av inrikesministeriet i Düsseldorf?
Ja, det är bekräftat. Staden är chockad.
Han var en oerhört sympatisk person,
men han visste att hans nya roll också utgjorde en fara för honom.
Man kan nog anta att det här var ett politiskt dåd.
När jag kom till nyhetsredaktionen
framkallade jag filmen.
Jag minns det så tydligt. Jag blev chockad av det jag såg.
Man ser här att två kulor
har tagit sig igenom det här helt vanliga fönsterglaset.
En kula träffade och dödade Detlev Karsten Rohwedder.
Den andra kulan skadade hans fru, som stod bredvid honom.
Om lokalpolisen
hade satt in tillräckliga skyddsåtgärder,
så hade det inte suttit vanligt glas i fönstren,
utan säkerhetsglas, som hade stoppat kulorna.
Jag förstår än i dag inte
varför endast husets bottenvåning
var försedd med säkerhetsglas.
I huset där jag bodde var alla fönster och alla dörrar
utformade för att skydda mot ett direkt angrepp.
Man kände vrede och medlidande.
Vrede och medlidande.
Vrede för att det man hade velat skydda inte var skyddat,
och medlidande för de människor
som hade satt sin tillit till staten, och som staten inte hade kunnat skydda
eller inte velat skydda.
Här är dagens nyheter på Erste Deutsche Fernsehen.
Treuhands chef Rohwedder, har enligt rapporter blivit mördad.
…var en nyckelperson i det hittills fruktlösa försöket
att omstrukturera ekonomin i det forna kommunistiska Östtyskland.
Röda armé-fraktionen tar på sig mordet,
men en tysk säkerhetstjänsteman säger att Stasi,
Huruvida RAF faktiskt utförde attentatet ville riksåklagaren inte bekräfta.
Man tror inte att mördarna kommer att gripas snabbt, eller nånsin.
Finansminister Waigel, som hade tillsyn över Treuhand,
avbröt sin påsksemester och kom till Bonn.
Rohwedder blev, tror jag…
…martyren, eller en martyr, för Tysklands enande.
Således fanns det en djup tacksamhet
mot honom för hans kurage och villighet
att ta på sig de risker som rollen på Treuhand medförde,
i Tysklands intresse.
MARTYR
Rohwedder var chef för världens största holdingbolag.
TREUHANDS VICE VD
I detta holdingbolag fanns runt 15 000 DDR-företag.
Skeppsvarv, stålgjuterier, textilindustrier, kemikalieindustrier.
Dessa företag hade enligt västerländska kriterier alla problem som man kan ha.
Alla 15 000 företagen behövde stora omstruktureringar.
En enorm uppgift.
Det var nog första gången som en institution, Treuhandanstalt…
FÖRETAGSJURIST TREUHAND
…måste slå samman, omstrukturera, likvidera och sälja alla företagen.
Fru Breuel, er reaktion på attacken…
Alla medarbetare sörjer och känner sig förpliktigade
att fortsätta Rohwedders arbete.
Det är vårt jobb, och vi är hängivna vår uppgift.
Hemskt. Fruktansvärt. Jag finner inga ord.
-Det är fruktansvärt. Han var min chef. -Jag är…ledsen.
Rasande, faktiskt.
Jag undrar…varför inga skyddsåtgärder hade satts in.
Dagen efter mordet på Rohwedder
kom jag till Treuhand.
Det var full aktivitet. Allt snurrade på som vanligt.
DIREKTÖR TREUHAND
Investerare stod där, företagsledare som ville ha lån,
investerare som ville ha lägesrapporter.
Jag kände mig malplacerad.
Tänk er att jobba i en organisation, och sen blir chefen skjuten.
Vilka sjuka strukturer är det som gör så?
En man lämnar sin trygga ställning i väst
för att komma till öst och ta tag i allt det här.
Medan alla förståsigpåare satt i München eller Bonn,
trygga och säkra, och hade synpunkter,
kom han över och tog sig an utmaningen.
Och den mannen blev skjuten. Det var så fel.
Ekonomin i det forna DDR står på randen till kollaps.
Problemen i de nya förbundsländerna växer för varje dag.
Herr Rohwedder, många frågar sig varför ni har tagit på er det här.
FEM VECKOR
TILL MORDET
Kanske en titt på er bakgrund kan hjälpa till att förklara det.
Ni föddes 1932 som son till en bokhandlare i Gotha.
Det ligger i Thüringen.
Ni härstammar från centrala Tyskland. Präglade det ert beslut?
Ja, jag var alltid väldigt intresserad av
Tysklands så kallade nya förbundsländer.
Jag var ofta i DDR under min tid i Bonn.
Återförening ligger mig varmt om hjärtat,
och därför är jag, trots all kritik som kan riktas mot mitt arbete,
stolt över att kunna göra det här,
och det gör att jag kan se förbi de svårigheter vi står inför.
Överdimensionerade företag, uppblåsta personalstyrkor, föråldrade maskiner,
låg produktivitet och främst svårsålda produkter.
Trehuandanstalt överväldigas av omfattningen av problemen.
Vad tycker du om Treuhand?
-Inte mycket. -Varför inte?
Hittills har deras omstrukturering förstört saker, inte skapat jobb.
Min fru har förlorat sitt jobb.
Alla är rädda.
Just nu har vi det värre än förut.
Man är så uppriven inombords,
för man vet inte om man får behålla sitt jobb.
Situationen präglas av en snabbt stegrande arbetslöshet
och många…
CHEF FÖR TREUHAND
…företagskollapser.
Ja, arbetslösheten är nedslående.
I vissa regioner är den förödande och skrämmande,
och de har rätt att känna sig förtvivlade
eftersom alla gör ett bra jobb på sin arbetsplats,
och det gör besluten väldigt svåra.
Vi…
…tar inte lätt på såna här beslut på Treuhand.
När vi fattar ett beslut överväger vi vad det innebär för folk.
Jag arbetade här i 18 år.
Och som 43-åring kommer jag inte att hitta arbete nånstans.
Arbetsförmedlingen och socialtjänsten skickar mig hit och dit.
Lägenheten är ett ruckel.
Jag får snart ett nervsammanbrott, helt ärligt.
Och med bara 500 mark i arbetslöshetsersättning
kan jag lika gärna hänga mig direkt. Så långt har det gått.
Och jag tar mina barn med mig.
Jag lämnar dem inte ensamma här.
Vred du verkligen på gasen i går?
Jag såg ingen utväg.
Vi kämpar oss igenom det här.
Vi ska kämpa.
18 MÅNADER TILL MORDET
BERLIN HUVUDSTAD I DDR
Ingen gick hungrig i DDR. Alla hade en lägenhet.
Ingen var hemlös.
Alla såna saker var så välorganiserade i DDR.
Företagen fungerade. Folk var sysselsatta.
Men liksom ett hamsterhjul ledde det ingenvart. Det skapade inget välstånd.
Om Berlinmuren inte hade fallit 1989,
så hade det imploderat inom fem år.
Systemet var så fördärvligt…
…och hela den inre strukturen också.
Inget våld!
Ingen var längre beredd att stå upp för de grundläggande värderingarna här.
Frihet!
Tusentals, främst unga, i många städer kräver frihet och politisk reform.
Den 9 november är en historisk dag.
DDR har meddelat att dess gränser nu är öppna för alla.
Portarna i muren står vidöppna.
Den 9 november är en dag som alla som var politiskt aktiva då…
…kommer att minnas livet ut.
Östberlinare var betagna när de korsade gränsen
som har varit stängd för dem i 28 år.
Det här skulle helt klart bli en av Berlins mest dramatiska dagar.
Men mitt i glädjen
uppstod genast frågan: Vad händer nu?
Vad väntar finansministern nu?
Flera dagar tidigare hade vi på finansministeriet redan börjat diskutera
vad som måste ske
för att vi skulle kunna leda DDR ur deras förödande ekonomiska situation.
Än i dag förundras jag över hur innovativt finansministeriet har arbetat.
1989, när Berlinmuren föll…
ENHETSLEDARE FINANSMINISTERIET
…var jag från och med november
i fullt beredskapsläge,
på ett sätt som jag aldrig hade varit förut.
Det fanns en handbok i två volymer om DDR
som jag läste för att lära mig om de olika institutionerna.
Sen fanns det studier om ekonomin i DDR.
Jag fick tag på allt det och sen sa jag till mig själv
i min ungdomliga arrogans, vid bara 44 års ålder:
"Ingen vet mer om DDR än jag nu."
Och jag tog mig an saker med den mentaliteten.
Det var ett avgörande ögonblick,
då DDR:s ekonomiska och sociala ordning skulle omstruktureras.
Det betydde alltså…
…konkurrens, egendom, oberoende penningpolitik.
Vad innebar allt det för människorna i DDR?
Den 14 november blev jag uppringd av ministerrådet.
"Vi behöver dig i regeringen."
En stund senare tillträdde jag mitt livs högsta ämbete.
EKONOMIMINISTER DDR
Det var min andra sons födelsedag den dagen.
Underbart!
Och sen drog det igång.
Kommentarerna i den inhemska och internationella pressen
var inte illvilliga utan, "hon vågar göra nåt,"
eller "i hennes yrke vill man göra skillnad".
Det var stämningen.
Christa Luft förklarade tydligt
regeringens plan på en radikal men reglerad övergång till marknadsekonomi.
Det handlar om en marknadsekonomi
som är ekonomiskt effektiv och internationellt konkurrenskraftig.
Vi ville ha handelsfrihet
för att uppmuntra små, privata företag.
Vi hade stiftat en joint venture-lag i Folkkammaren.
Såna saker fanns inte bara på papper, några hade redan introducerats.
I några veckor trodde vi verkligen
att landet skulle göra enorma framsteg och bli bättre.
Att ett DDR skulle växa fram utan de nackdelar…
KEYBOARDIST I RAMMSTEIN
…som vi hade haft förut, med Stasi, förtrycket och svågerpolitiken.
Vi trodde att det skulle bli mer avslappnat.
Ett slags paradis.
Och många försökte förverkliga sina drömmar.
Varannan människa öppnade ett kafé eller en bar.
De var som barn i en leksaksaffär som äntligen fick lov att leka.
Man kände deras glädje när de sa: "Varsågod, lite vitt vin."
Eller: "Vi har öppet kvällstid."
Ofta var det undanskymda lägenheter där man hade börjat träffas
och dricka på kvällarna.
Alla gjorde vad de kunde.
En person hade korvar,
en annan hade sallader med oliver och såna exotiska saker.
Alla levde ut sina drömmar med en otrolig glädje.
Vi måste finna vår väg och utnyttja chansen vi har fått.
Vi kan förändra mycket,
men utan kapitalism eller att bli som Västtyskland.
Upp till kamp emot kvalen…
Vi vill att det här ska förbli vårt land.
och vi vill inte att nån annan ska avgöra dess öde.
Ibland kände jag mig obekväm, och även män kände sig obekväma.
I början av mitt ämbete i januari 1990,
hade jag ett möte med 15 företagsledare från de gamla förbundsländerna.
Jag var den enda kvinnan, och jag måste hålla inledningstalet.
Ni har anklagats för att vara undvikande
och aldrig ha uttalat termen "social marknadsekonomi".
-Hur ser ert regelverk ut? -Det kan jag inte acceptera.
Jag fick bara tre minuter på mig och jag uttryckte tydligt
att vi ska börja skapa en fungerande inre marknad,
enligt marknadsekonomiska principer…
Det var där jag såg Rohwedder personligen för första gången.
Han var reslig.
Lång och grov.
Han framhävde sin omstruktureringsexpertis från Hoesch. Den var obestridlig.
Och Rohwedder sa vad som måste göras.
DDR-företagen måste hävda sig på den globala marknaden.
Det är viktigt.
Alla företag måste inte privatiseras direkt.
Fortsätter DDR i den här takten,
så kommer det nog mycket snart att finnas en ram
som människor kan arbeta och vill leva i.
Vi måste skapa en anda av optimism,
och det gör vi bäst om båda sidor samarbetar konstruktivt.
Jag fick också intrycket av
att han inte var den som gick in med yxan i högsta hugg.
Han var betänksam och hänsynsfull,
inte upprymd eller medveten om sin egen berömmelse.
Han ville lyckas.
Tack för att ni kom. Över till studion i Berlin.
Min politiska erfarenhet hade lärt mig
att saker måste mogna fram,
som en god ost,
och sen måste de konsumeras, annars börjar de lukta.
Det betyder att det var en process,
och självklart ville jag ha ett enat Tyskland i slutänden.
Jag var helt övertygad om att DDR helt saknade värde.
DDR var självklart av en annan mening,
men det spelade ingen roll vad DDR:s tillgångar var värda.
Till slut kom sanningen ändå ut.
I slutet av januari ansåg jag mig ha ett rimligt och genomtänkt koncept
för en monetär union.
Det var ett femtonsidigt dokument som måste hållas hemligt i 14 dagar
tills alla förberedelser var klara.
Sen var det dags, i mitten av februrari.
DEN 13 FEBRUARI 1990
14 MÅNADER TILL MORDET
FINANSMINISTERIET
Vid den tidpunkten kom ekonomiminister Luft till oss
och krävde särskild kompensation till ett belopp av 15 miljarder D-mark,
och några västtyska politiker, däribland kabinettsmedlemmar, sa till mig:
"Du behöver inte ge dem 15 miljarder…
…men tio, åtta, eller åtminstone sju, det måste du ge dem."
Då sa jag: "Nej."
Vi flög från Shönefeld till Bonn med Interflug.
Vi klev av planet och in i en helikopter,
och landade i trädgården utanför förbundskanslerämbetet.
Helmut Kohl stod utanför, uppradad med hela sitt team.
Det kändes som om vi hade kommit till en begravning.
Alla hade stela ansiktsuttryck.
Sen blev vi inbjudna,
och i NATO-salen satt halva förbundskabinettet.
Bredvid Kohl satt Waigel och många andra.
Kohl…
…satt längst fram som en Buddha.
Och…
…han sa nåt om hur fantastiskt det var
och att allt skulle vara klart om några veckor.
Sen fick var och en tala.
"Herr förbundskansler, DDR:s ekonomi är i dåligt skick.
Men vad vi behöver är en penicillininjektion,
inte en dödlig injektion.
Ge oss tid.
Vi behöver tre, kanske fyra år
för att förbereda ett steg som det här, så att ingen kommer i kläm."
Icke…
Då sa jag: "Nej."
Det här ekonomiska systemet får inte en enda pfennig eller mark.
Vi är beredda att erbjuda mer,
men bara när ett system införs
som fundamentalt förändrar de ekonomiska och sociala systemen.
Det resulterade i övervägandet
att erbjuda DDR en monetär union, men på vissa villkor.
De ville inte höra talas om det.
Regeringen gick inte med på att ge oss en pfennig.
Vi sa: "Nej, Waigel."
"Fullständigt omöjligt. Och allt måste gå mycket snabbare."
Vi vill att det ska gå i ett.
Det var nåt av de mest intressanta och utmanande
som hände mig i min politiska karriär och i mitt liv som finansminister.
Aldrig tidigare hade en hel nationell ekonomi
omstrukturerats på det sättet.
Rohwedder varnade för att en monetär union mellan Öst- och Västtyskland
är ett högriskprojekt som tvingar många östtyska företag att stänga ner
om de plötsligt utsätts för internationell konkurrens.
Det kan leda till hög arbetslöshet.
Vi sökte en ovanlig person till chefsposten på Treuhand,
som kunde ta på sig denna ovanliga och enorma uppgift.
Rohwedder uppfyllde de specifika kraven.
Och Helmut Kohl och jag enades om
att vi borde be honom ta på sig uppgiften.
Vd:n för Hoesch-koncernen i Dortmund, Rohwedder,
ska privatisera DDR:s tidigare statligt ägda företag.
Rohwedder var nog till en början inte medveten om
omfattningen av uppgiften han stod inför.
Han tvekade inför att ta över ordförandeskapet i styrelsen.
Det minns jag.
Han tvekade, men det var ofrånkomligt. Han tog sitt ansvar.
Han tjänade…
Låt oss bara säga det. Tjänade fäderneslandet.
NIO MÅNADER
TILL MORDET
NEDSKÄRNINGAR OCH FÖRSTÖRELSE = TREUHAND
De första stora permitteringsvågorna kom snabbt.
För första gången
hade folk inte rätt till arbete utan måste söka jobb.
Nästa!
Frustrationen över det påverkade östtyskarna enormt.
Vreden mot Treuhand ökade kratigt.
JOBB ÅT ALLA!
Du är en av de mest hatade västtyskarna i hela Östtyskland.
Med ett penndrag utplånar du tusentals jobb.
760 000 personer har redan mist sina jobb i de nya förbundsländerna.
Hur hanterar du det på en mänsklig nivå?
Det finns ekonomiska skäl som tvingar dig att göra det,
men så många förlorar sina jobb.
Rohwedder var den mest utsatta personen i Tyskland vid den tidpunkten.
Vi gjorde en analys och delade den
med den federala kriminalpolisen, underrättelsebyråer,
justitieministern och inrikesministeriet.
Vi beslutade att Rohwedder var en K-106-person.
Rohwedder var utsatt för högsta möjliga risk
och högsta möjliga fara.
Det så kallade antiterrorkonceptet 106.
Kärnan i detta koncept:
Möjliga högriskpersoner skulle bevakas genom hemliga åtgärder.
Då kunde man tidigt se om terrorister spanade på dessa prominenta personer.
K-106-beslutet innebar
att lokalpolisen skulle bevaka Rohwedders omgivning
där spioner kunde finnas,
och sätta in hemliga åtgärder för att vara förberedda på
en eventuell attack mot Rohwedder.
Det är K-106.
Här bodde familjen Rohwedder.
I Villa Maximilian.
Huset låg i ett område där bara förmögna människor bor.
Fullt av ståtliga villor.
Ett område där främlingar sticker ut.
Alla som inte hör hemma där drar uppmärksamhet.
Till och med jag sticker ut där.
1991, när Rohwedder blev mördad,
jobbade jag på redaktionen på Düsseldorfer Express
som kriminalreporter, och jag jobbar kvar än i dag.
TREUHAND-CHEF ROHWEDDER MÖRDAD!
Attacken måste ha planerats långt i förväg.
Så som den utfördes
borde den ha väckt uppmärksamhet.
Tyvärr märkte inga poliser nåt, och inga livvakter heller,
för det fanns inga.
Han bodde helt ensam i det huset,
och han såg bara polisen var fjärde timme då en patrull passerade förbi.
12 DAGAR
TILL MORDET
Den federala kriminalpolisens terroristavdelning,
specialkommissionen Treuhand.
Rohwedders hus var utrustat med säkerhetsanordningar.
Man fann att videoövervakningssystemet var avstängt dagen då attacken skedde.
De sista inspelningarna är från den 21 mars 1991.
Fallet Rohwedder har funnits i mina tankar ända sen dess.
Och det har alltid varit min önskan att få prata med fru Rohwedder om det.
Det gjordes två telefonintervjuer med henne.
Fru Rohwedder beklagade sig bittert och grät nästan på telefonen
om att hennes make fortfarande hade levt i dag…
…om mer hade gjorts för att hålla dem säkra.
När han släpptes av hemma på skärtorsdagen av sina två livvakter
sa jag det till dem, och de svarade kyligt:
"Vad förväntar du dig? Ska vi korsa Rhen med båt?
Vi utför hemlig bevakning."
Jag föreslog en vakt utanför dörren. Men de gjorde ändå inget.
MORDNATTEN
Nu till attackdagen.
Fastighetsbevakningen patrullerade utanför Rohwedders bostadshus
den 1 april 1991 enligt följande:
kl. 15.05, 17.55 och 20.10.
Ingen kontroll gjordes under natten.
Det fanns tydliga tecken på att nåt var i görningen.
Telefonen ringde på natten,
och när vi svarade var det tyst.
Sen ringde det på dörren mitt i natten.
Jag tittade ner. Det fanns ingen där.
Fru Rohwedder var förbittrad över
att inget hade gjorts.
Tre och en halv timmar senare var hennes man död.
Preliminär obduktionsrapport för Detlev Karsten Rohwedder.
Kulan, fastkilad i bröstkorgen, gick in i ryggen
direkt till vänster om ryggraden, och färdats uppåt till höger.
Kulan har krossat bröstkotpelaren vid femte bröstkotan.
Ryggmärgen har kapats. Kulan har penetrerat luftstrupen.
Dödsorsaken är inre blödningar.
En mycket svår bild.
Att en sån karriär ska sluta så.
Ytterst illustrerar den bilden också statens oförmögenhet.
Att den inte kunde förhindra att en sån person blev mördad.
POLIS
Denna afton, kl. 18.00.
Det ligger blommor framför Rohwedders hus i Oberkassel.
Detlev Karsten Rohwedder, chef för Treuhand,
fick inte polisbeskydd på högsta nivå.
Düsseldorfs polischef skyddade inte Rohwedder
så som han borde ha skyddats.
De beslöt att inte göra det.
Det är en uppsåtlig akt.
Det saknades samordning.
Det statliga kriminalpoliskontoret i Düsseldorf var otroligt svagt
när det gällde terrorbekämpning.
Det var faktiskt det svagaste i hela förbundsrepubliken.
Alla skyllde ifrån sig.
Jag fick intryck av att det var fullständigt kaos.
Det gällde även fönstren.
Säkerhetsglas installerades på nedervåningen, men inte där uppe.
Anställda på Hoesch, som ansvarade för säkerheten,
förklarade på telefon
att familjen Rohwedder uttryckligen hade begärt
att säkerhetsglaset endast skulle installeras på nedervåningen.
Fru Rohwedder sa
att de även ville ha skydd på övervåningen.
"Det är min mans arbetsrum, och vi vill ha säkerhetsglas där också."
Justitiekanslern och federala kriminalpolisen,
som jag har frågat flera gånger,
har vägrat att ge nån information.
Det berör Tysklands säkerhetsintressen.
Under den federala kriminalpolisens ledning
bildades en särskild Treuhand-kommission på polishögkvarteret i Düsseldorf.
De erkänner att de knappt kommit vidare.
De har fått in över 100 tips från allmänheten,
men inget har varit särskilt lovande.
Inget. Vi hade inget.
Vi vet inte om det var män eller kvinnor, hur många de var,
om de kom med tåg, bil, moped, eller med trampbåt längs Rhen.
Jag chartrade en helikopter den 3 april.
Jag ville dokumentera vad som hade hänt…
…från luften.
Det kostade tusen mark, men det var intressant.
Jag flög över brottsplatsen i helikoptern
för jag ville veta hur gärningsmännen hade tagit sig dit.
Jag såg Rohwedders hus nedanför mig från luften.
Jag kunde fortfarande se polisens avspärrningstejp och många polisbilar.
Jag kunde fortfarande se en stol,
och det var uppenbarligen stolen där skytten hade suttit.
Skytten hade gömt sig i en gemensam trädgård.
Beväpnad med gevär satt han i sin trädgårdsstol
tills hans offer kom in sitt arbetsrum.
De hittade också en kikare på brottsplatsen,
en handduk,
och ett bekännelsebrev.
Bekännelsebrevet som hittades på platsen
genomgår fortfarande analys.
Vi kom fram till att brevet var äkta.
Det stämde överens med våra antaganden.
Vi sa redan från början, att om det skedde en attack mot Rohwedder,
så skulle vi förvänta oss en förklaring som den här.
I sitt brev, där de erkände attacken på Rohwedder,
beskrev RAF
hur fabriker jämnades med marken,
och hur västsystemet påtvingades dem
utan nån hänsyn till folket.
Det är ordagrant vad som står i bekännelsebrevet från RAF.
Jag kan läsa det för er. Jag har det här.
Undertexter: Kristina Donnellan