PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
1. DUBNA 1991
TISK
Prvního dubna bylo Velikonoční pondělí.
Byl jsem v redakci asi do desíti večer
a pak zamířil domů do Düsseldorfu-Unterrathu.
V tu chvíli jsem si všiml, že město je plné modrých světel.
Hasičských vozů, sanitek, policejních aut.
Za celou svou kariéru jsem nic takového neviděl.
Předtím ani potom.
Jel jsem za těmi policisty.
Všichni jeli na Kaiser-Friedrich-Ring.
Tam žijí samí bohatí a slavní lidé.
Pořád jsem nevěděl, co se stalo.
Zeptal jsem se policisty:
„Můžete mi říct, co se děje? Celé město je uzavřené.“
Odpověděl: „Nejen město. Všechny dálnice jsou zavřené.
Provádíme zátah.“
Zeptal jsem se: „Co se stalo?“
Řekl: „Ten nejhorší zločin.“
Řekl mi: „Jistě znáte pana Rohweddera.“
„Kdo je Rohwedder?“
„Vy ho neznáte? Je prezidentem privatizační agentury Treuhand v Berlíně.
Likviduje NDR.“
S manželkou jsme byli na zimní dovolené. Tu noc jsme se vraceli do Düsseldorfu.
Projeli jsme kolem Rohwedderova domu. Všude se svítilo.
Dvacet metrů před domem
jsem potkal policistu a zeptal se ho na jedinou věc:
„Je mrtvý?“
„Ano.“
Věděl jsem, co se stalo. Bylo to úplně jasné.
Dobrý večer, dámy a pánové.
Stanice ZDF se omlouvá za přerušení toho filmu.
Máme pro toto přerušení vážný a šokující důvod.
Šéf agentury Treuhand Detlev Rohwedder
byl podle dostupných informací zavražděn ve svém domě v Düsseldorfu
v pondělí večer okolo půl jedenácté.
NĚMECKO
Německá říše.
Nikdo nemá v úmyslu stavět zeď!
Západní a východní Německo: rozdělený národ.
Jednota, spravedlnost a svoboda…
Frakce Rudé armády.
… vyšinuté útoky barbarských teroristů.
… pro německou vlast.
Povstali jsme z trosek…
Strhněte tu zeď!
Naše vlast je znovu sjednocena.
… rozkvétej, německá vlasti!
Byl jsem v Rakousku lyžovat.
MINISTR FINANCÍ
V noci mě probudili členové ochranky a říkají:
„Rohwedder byl zavražděn.“
Byl jsem na lyžích jen dva dny.
A vážně jsem se na tu dovolenou těšil.
Řekl: „Vyfoťte si to horní okno.“
Řekl jsem, že nic nevidím.
Odpověděl: „Zapněte si blesk a foťte.
Později zjistíte, co jste fotil.“
Byl jsem doma, když mě zavolali. Hned jsem věděl, proč zaútočili na něj.
SPOLKOVÝ KRIMINÁLNÍ ÚŘAD VEDOUCÍ PROTITERORISTICKÉ JEDNOTKY
Přijely tam naše vyšetřovací jednotky,
kriminalisté pro ohledání místa činu
a všichni se okamžitě uprostřed noci pustili do práce.
Přijelo velké množství policistů
včetně Spolkového kriminálního úřadu.
Velení převzali cizí lidé.
Byl jsem vykázán pryč.
Přijeli jsme mezi třetí a čtvrtou ráno. Nejdříve jsme obhlédli situaci v domě.
Tělo stále leželo v pracovně v prvním poschodí.
SPOLKOVÝ KRIMINÁLNÍ ÚŘAD VEDOUCÍ KOMUNIKACE
Pan Rohwedder byl naproti oknu,
zhroucený na podlaze před knihovnou.
- Dobrý večer, pane Schmoku. - Zdravím.
Už si Ministerstvo vnitra v Düsseldorfu potvrdilo,
že byl Rohwedder zavražděn?
Ano, máme to potvrzené.
Celé město je v šoku.
Jako člověk byl velmi oblíbený,
ale věděl, že jeho nová pozice pro něj může znamenat nebezpečí.
Můžeme si být jisti, že šlo o politicky motivovaný čin.
Zpět v redakci jsem nejdříve
vyvolal ten film.
Pamatuji si to jasně. Byl jsem šokován tím, co jsem viděl.
Tady vidíte dvě střely,
které prolétly tímto úplně běžným sklem.
Jedna z nich zabila Detleva Karstena Rohweddera.
Druhá zranila jeho ženu, která stála za ním.
Kdyby místní policie
provedla dostatečná bezpečnostní opatření,
nebylo by v těch oknech obyčejné sklo,
ale neprůstřelné, které by ty kulky zastavilo.
Dodnes nerozumím tomu,
proč byla neprůstřelná okna
nainstalována pouze ve spodním patře domu.
V domě, kde jsem žil já,
byly všechny dveře a všechna okna navrženy tak,
aby nás ochránily před přímým útokem.
Cítil jsem zlost a lítost.
Zlost a lítost.
Zlost, protože jsme neochránili to, co jsme ochránit chtěli,
a lítost vůči lidem,
kteří dali svou důvěru zemi a země je neuměla
nebo nechtěla ochránit.
Toto jsou zprávy První německé televize.
Šéf agentury Treuhand Rohwedder
byl zřejmě zavražděn.
Oběť byla klíčovou osobností v dosud neúspěšné snaze
reformovat ekonomiku bývalého komunistického východního Německa.
K vraždě se přihlásila levicová Frakce Rudé armády,
ale podle zdroje z německých bezpečnostních úřadů
by mohla být zapojena i Stasi, tajná policie bývalé NDR.
Spolkový generální prokurátor odmítl potvrdit,
zda za útokem skutečně stojí FRA.
Neočekává se, že se viník najde brzy, a možná se nenajde nikdy.
Ministr financí Waigel, pod něhož Treuhand spadá,
přerušil svou jarní dovolenou a přijel do Bonnu.
Podle mě je Rohwedder…
mučedníkem, nebo jedním z mučedníků, německého znovusjednocení.
A v tomto smyslu
se vůči němu vzedmul hluboký pocit vděku
za jeho odvahu a ochotu
vzít na sebe tu nebezpečnou úlohu v Treuhandu.
Pro dobro Německa.
MUČEDNÍK
Rohwedder byl ředitelem největší průmyslové holdingové firmy světa.
VICEPREZIDENT TREUHANDU
V tom holdingu bylo asi 15 000 firem z bývalé NDR.
Doky, slévárny oceli, textilní a chemické závody.
Podle západních měřítek měly ty firmy všechny problémy,
jaké může firma mít.
A každá z nich potřebovala rozsáhlou restrukturalizaci.
Ohromný úkol.
Bylo to asi poprvé, kdy nějaká agentura, tedy Treuhand…
OBCHODNÍ PRÁVNÍK TREUHANDU
… musela všechny společnosti restrukturalizovat, zlikvidovat a prodat.
AGENTURA TREUHAND
Paní Breuelová, jaká je vaše reakce na ten útok?
Všichni pracovníci jsou sklíčení a cítí závazek
pokračovat v práci pana Rohweddera.
Je to naše práce a my jsme odhodláni ji dokončit.
Hrozné. Příšerné.
Nemám slov.
- Je to hrozné. Byl to můj šéf. - Jsem… smutný.
Nebo spíš naštvaný.
Přemýšlím…
proč tam nebyla žádná bezpečnostní opatření?
Den po Rohweddderově vraždě
jsem přijel do Treuhandu.
Bylo tam živo.
Kola se stále otáčela.
Stáli tam manažeři, kteří žádali o půjčku, investoři,
kteří chtěli znát stav svých žádostí o transfer.
Cítil jsem se jako Alenka v říši divů.
Jen si uvědomte: pracujete v organizaci,
jejíž šéf je zastřelen.
Jaký nemocný systém tohle dopustí?
Člověk se vzdá jisté pozice na Západě
a přijde na Východ, aby to celé vyřešil.
Na rozdíl od všech těch chytrolínů v Mnichově, Bonnu, nebo kde,
kteří si tam sedí v bezpečí a melou panty,
on přišel sem a čelil té výzvě.
A ten muž je zavražděn. Já to považoval za zvrácenost.
Ekonomika v bývalé NDR je na pokraji kolapsu.
Nové spolkové státy čelí stále rostoucí hoře problémů.
Pane Rohweddere, mnoho lidí se diví, proč jste se ujal tohoto úkolu?
PĚT TÝDNŮ
PŘED VRAŽDOU
K vysvětlení nám možná přispěje pohled do vaší minulosti.
Narodil jste se v roce 1932 ve městě Gotha do rodiny knihkupce.
To je v Durynsku.
Jste ze středního Německa. Hrálo to roli ve vašem rozhodování?
Ano, velmi jsem se zajímal
o tak zvané „nové“ německé státy.
Během svého působení v Bonnu jsem často pobýval v NDR.
Znovusjednocení pro mne hodně znamená,
a proto jsem navzdory kritice
a potenciální nespokojenosti s mou prací
hrdý na to, že ji mohu vykonávat,
a to mi umožňuje přenést se přes těžkosti, kterým čelíme.
Přebujelé společnosti, sebestředný personál, zastaralá technika,
nízká produktivita a nad to všechno produkty, které nelze prodat.
Agentura Treuhand je množstvím problémů přehlcena.
Co si o té agentuře myslíte?
- Nic moc. - Proč ne?
Zatím ta jejich restrukturalizace jen ničí věci
a nepřináší práci.
Má žena už práci ztratila.
Všichni se bojí.
Teď jsme na tom hůře než předtím.
Člověk se cítí nešťastný,
protože neví, jestli si udrží práci, nebo ne.
Situaci vykresluje
prudce stoupající nezaměstnanost, velké množství…
PREZIDENT TREUHANDU
… kolabujících firem.
Ano, nezaměstnanost je deprimující.
V některých oblastech je zdrcující a znepokojivá
a lidé mají plné právo cítit se zoufale,
protože každý pracovník odvádí dobrou práci,
a proto je to rozhodnutí o to těžší.
My…
v agentuře neděláme tato rozhodnutí lehkovážně.
U každého rozhodnutí promýšlíme jeho dopad na lidi.
Pracovala jsem tu 18 let.
A ve svých 43 letech už nenajdu žádnou práci, nikde.
Pracovní úřad mě posílá z jednoho místa na druhé.
To samé sociální úřad.
Ten byt není byt, to je žumpa.
Jsem na pokraji nervového zhroucení.
Vážně.
A s 500 markami podpory v nezaměstnanosti
už jsem na tom tak, že by možná bylo lepší rovnou se oběsit.
A vezmu s sebou děti. Opravdu.
Říkám vám, samotné je tady nenechám.
Vážně jste si včera pustila plyn?
Prostě jsem nevěděla, co dělat.
Dostaneme se z toho.
Budeme bojovat.
ŘÍJEN 1989
18 MĚSÍCŮ PŘED VRAŽDOU
VÝCHODNÍ BERLÍN
V NDR neměl nikdo hlad. Každý měl byt.
Nebyli bezdomovci.
Tyto věci byly v NDR dobře zorganizované.
Firmy fungovaly. Lidé tvrdě pracovali. Ale bylo to jako kolo pro křečky.
Nic z toho nevzcházelo. Nevyprodukovalo se žádné bohatství.
I kdyby Berlínská zeď nepadla v roce 1989,
za dva, tři, méně než pět let by to zkolabovalo.
Ten systém a celá vnitřní struktura
byly tak rozvrácené.
Žádné násilí!
Lidé už nebyli ochotni postavit se za vnitřní hodnoty.
Svobodu!
Tisíce převážně mladých lidí v mnoha městech
požadují svobodu a politickou reformu.
Dnešní 9. listopad je historický den.
NDR oznámila, že s okamžitou platností otevírá hranice.
Brány ve Zdi jsou doširoka otevřené.
Každý, kdo byl politicky aktivní, si 9. listopad
bude pamatovat až do konce života.
Východní Berlíňané byli u vytržení, když překračovali 28 let zavřenou hranici.
Bylo zřejmé, že to bude pro Berlín dramatický den.
Ale uprostřed té radosti
okamžitě vyvstala otázka:
A co teď?
Co se teď chystá pro ministra financí?
Už v předešlých dnech jsme na ministerstvu začali přemýšlet,
co se musí stát,
abychom vyvedli NDR z její děsivé ekonomické situace.
Do dnešního dne jsem ohromen,
jakou míru inovativního myšlení naše ministerstvo předvedlo.
V roce 1989, když padla Berlínská zeď…
MINISTERSTVO FINANCÍ VEDOUCÍ ODDĚLENÍ
…od listopadu dále,
můj mozek pracoval na plné obrátky,
jako nikdy předtím.
Na NDR existoval dvousvazkový manuál.
Dostal jsem ho, abych se poučil o všech různých institucích.
Byly tam také studie o ekonomice NDR.
Všechno jsem to prošel a řekl jsem si,
ve své mladické aroganci ve věku pouhých 44 let:
„Nikdo neví o NDR víc než teď já.“
A s tímto postojem jsem začal řešit věci.
Byl to rozhodující moment,
čas restrukturalizovat ekonomický a sociální řád v NDR.
To znamená…
konkurenci, majetek, nezávislou monetární politiku.
To vše jsme pro lidi v NDR promýšleli.
14. listopadu mi volali z Rady ministrů:
„Potřebujeme tě ve vládě.“
Do půl hodiny jsem byla na nejvyšší pozici v životě.
MINISTRYNĚ HOSPODÁŘSTVÍ NDR
Stalo se to na narozeniny mého druhého syna.
Úžasné!
A pak to celé začalo, ne?
V domácím ani mezinárodním tisku jsem necítila zášť.
Spíše věci jako: „Má odvahu.“
Nebo: „V jejím oboru lidé chtějí věci měnit.“
To byl všeobecný názor.
Christa Luftová jasně vyjádřila
plán vlády podniknout radikální ale regulovaný přesun k tržní ekonomice.
Jde nám o tržní hospodářství,
které by bylo ekonomicky výkonné a mezinárodně konkurenceschopné.
Chtěli jsme využít svobodného obchodu
a povzbudit lidi k založení vlastních podniků.
V Lidové sněmovně jsme schválili zákon o společném podniku.
Tyto věci nebyly pouze ve stádiu plánování,
některé z nich už byly zaváděny.
Několik týdnů jsme opravdu věřili,
že se zemi podaří udělat velký pokrok a ozdraví se.
Že se NDR bude vyvíjet bez těch negativ z minulosti…
KLÁVESISTA RAMMSTEINU
… jako Stasi a utlačování
a politické trafikaření.
Věřili jsme, že vše bude otevřenější a klidnější.
Takový ráj na zemi.
Mnoho lidí se pokusilo realizovat své sny.
Každý druhý si otevřel restauraci nebo bar.
Byli jako děti v hračkářství, kterým konečně dovolili si hrát.
Cítili jste jejich nadšení, když říkali:
„Tady máte vaše bílé víno…
Ano, máme otevřeno jen večer.“
Často to byly byty v zadních budovách,
kde se lidé začali scházet a pít.
Každý dělal, co považoval za správné.
Někdo měl párky,
jiný saláty s olivami a podobné exotické věci.
Všichni žili svůj sen a cítili se neuvěřitelně šťastní.
Musíme najít svou cestu a využít šanci, kterou teď máme.
Musíme toho hodně změnit,
ale ne směrem ke kapitalismu a k západnímu Německu.
Národy, slyšte náš signál!
Chceme, aby tato země zůstala naší zemí,
a nechceme, aby o jejím osudu rozhodoval někdo jiný.
Někdy jsem se cítila divně
a muži se také cítili divně.
Někdy v začátcích svého úřadu, v lednu 1990,
jsem měla schůzku s asi 15 manažery z bývalých východoněmeckých států.
Byla jsem jediná žena!
A musela jsem pronést úvodní řeč.
Byla jste nařčena, že jenom mlžíte
a ještě jste nevyřkla frázi „sociálně-tržní hospodářství.“
Jak vypadá váš regulační rámec?
Ale tak to odmítám akceptovat.
Měla jsem na proslov asi tak tři minuty.
A velmi jasně jsem řekla,
že chceme začít vytvářet fungující vnitřní trh
na základě principů tržního hospodářství.
Tehdy jsem poprvé v životě uviděla Rohweddera.
Byl jako obr…
veliký a barokní.
Hrál svou roli experta na restrukturalizaci.
Měl k tomu nepopiratelnou kvalifikaci z firmy Hoesch.
A Rohwedder řekl, co je třeba udělat.
Společnosti z NDR musí obstát na světovém trhu.
To je klíčové.
Nebylo třeba privatizovat všechny společnosti hned.
Pokud NDR udrží tempo,
pak myslím, že velmi brzy můžeme mít rámec,
v němž budou lidé rádi pracovat a kde budou rádi žít.
Musíme vytvářet optimistickou atmosféru,
což podle mého názoru půjde nejlépe tak,
že budou obě strany spolupracovat.
Také jsem získala dojem,
že to není někdo, kdo by se choval jako slon v porcelánu.
Byl opatrný a uvážlivý, nebyl euforický,
ani nesloužil vlastním zájmům.
Chtěl zanechat odkaz.
Děkuji, že jste přišli.
A nyní zpět do studia v Berlíně.
Mé politické zkušenosti mě naučily,
že věcem se musí nechat čas dozrát jako…
jako dobrému sýru.
A pak se musí sníst.
Jinak začnou zapáchat a pak je pozdě.
To znamená, že to byl proces.
A samozřejmě, že na jeho konci jsem chtěl sjednocené Německo.
Byl jsem naprosto přesvědčen, že NDR je bezcenná.
V NDR měli samozřejmě jiný názor,
ale na hodnotě jmění NDR nezáleželo.
Pravda nakonec stejně vyšla najevo.
Na konci ledna jsem měl
realizovatelný a dobře promyšlený plán pro měnové sjednocení.
Byl to patnáctistránkový dokument
a musel zůstat v utajení ještě dva týdny,
než proběhly všechny přípravy.
A pak uprostřed února nadešel čas.
13. ÚNORA 1990
14 MĚSÍCŮ PŘED VRAŽDOU
MINISTR FINANCÍ
V tu chvíli za námi přišla ministryně hospodářství Luftová
a požadovala speciální kompenzaci ve výši 15 miliard německých marek.
A někteří západoněmečtí politici,
a to včetně členů vlády, říkali:
„Možná jim nemusíš dávat 15 miliard…
ale deset nebo osm, nebo aspoň sedm,
to jim dát musíš.“
Tehdy jsem odmítnul.
Letěli jsme s Interflugem z letiště Berlín-Shönefeld do Bonnu
Z letadla jsme přestoupili do helikoptéry
a přistáli na zahradě spolkového kancléřství.
Helmut Kohl stál venku s celým svým týmem.
Cítila jsem se, jako bychom šli na pohřeb.
Všichni měli kamenné obličeje.
Pak nás pozvali dovnitř
a polovina kabinetu seděla v jednací síni NATO.
Vedle Kohla seděl Waigel a mnoho dalších.
Kohl…
seděl vepředu jako Buddha.
A…
řekl něco o tom, jak je všechno skvělé
a že do pár týdnů budeme mít vše vyřešeno.
A pak mohl každý z nás promluvit.
„Pane kancléři, ekonomika NDR je ve špatném stavu.
Ale my potřebujeme injekci, která nás vyléčí,
a ne injekci se smrtícím jedem.
Dejte nám čas.
Potřebujeme dva až tři, možná i čtyři roky,
abychom se na takový krok připravili.
Jinak to všichni nezvládneme.“
No jasně.
Tehdy jsem odmítnul.
Ten ekonomický systém nedostane ani penci, ani jedinou marku.
Jsme připraveni nabídnout víc,
ale pouze pokud bude zaveden systém,
který od základu změní tamní ekonomický a sociální řád.
Proto jsme chtěli
nabídnout NDR měnovou unii,
ale pouze za určitých podmínek.
Nechtěli o tom slyšet.
Vláda nám nechtěla dát ani penci.
„My…“ „Ne,“ řekl Waigel.
„Naprosto nemožné. A musíme to celé uspíšit.“
Chceme dělat věci postupně.
Byla to jedna z nejzajímavějších a nejnáročnějších věcí,
které mě během mé politické kariéry
a během času v křesle ministra financí potkaly.
Ještě nikdy se celá národní ekonomika
takto netransformovala.
Rohwedder varoval před měnovou unií.
Je to prý velmi riskantní projekt a řada východoněmeckých podniků zkrachuje,
pokud bude náhle vystavena mezinárodní konkurenci.
To může vést k vysoké nezaměstnanosti.
Na pozici ředitele Treuhandu jsme hledali někoho speciálního,
někoho, kdo zvládne tak obrovský a neobvyklý úkol.
A Rohwedder měl pro tuto práci velmi speciální kvalifikaci.
A Helmut Kohl i já jsme věřili,
že bychom ho měli požádat, aby ji vzal.
Rohwedder, ředitel dortmundské společnosti Hoesch,
bude mít na starost privatizaci dříve státních společností v NDR.
Je dost pravděpodobné, že si zpočátku
Rohwedder nebyl vědom, jaký je rozsah toho, co ho čeká.
Váhal, zda má to předsednictví v radě vzít.
To si pamatuji.
Váhal, ale bylo to nevyhnutelné.
Přijal to jako svou zodpovědnost.
Sloužil…
Prostě to řekněme. Sloužil vlasti.
9 MĚSÍCŮ
PŘED VRAŽDOU
SOCIÁLNÍ ŠKRTY + LIKVIDACE FIREM = TREUHAND
První velké vlny propouštění přišly záhy.
Poprvé v životě
neměli lidé právo na práci a museli jít na pracovní úřad.
Další prosím!
Východní Němci byli zdrceni ohromným pocitem frustrace.
Vztek vůči Treuhandu opravdu vzrostl.
PRÁCI PRO VŠECHNY!
Jste jedním z nejvíce nenáviděných západních Němců v celém východním Německu.
Jeden tah vašeho pera může způsobit tisíce propuštěných.
V nových německých státech už přišlo o práci 760 000 lidí.
Jak se s tím vypořádáváte jako člověk?
Existují ekonomické důvody, které vás k tomu nutí,
ale tolik lidí přichází o práci.
Rohwedder byl v té době nejohroženějším člověkem
v celém Německu.
Provedli jsme analýzu, kterou jsem podepsal, a předali ji
Zemskému kriminálnímu úřadu, spolkové zpravodajské službě,
generálnímu prokurátorovi a Ministerstvu vnitra.
Došli jsme k závěru,
že Rohwedder je osoba K-106.
Což znamenalo, že je v nejvyšší kategorii podle stupně ohrožení.
Vyjadřovalo to, že je v extrémním nebezpečí.
Takzvaný protiteroristický Koncept 106.
Postup je následující:
lidé ve vysokém stupni ohrožení mají být monitorováni „v utajení“.
Tak by se záhy odhalilo,
zda tyto lidé „špehují teroristé“.
Rozhodnutí K-106 znamenalo,
že místní policie měla monitorovat Rohwedderovo okolí
s vědomím toho, že tam mohou operovat špehové.
Měli jsme zahájit utajené operace a čekat,
zda přijde nějaký útok na Rohweddera.
To je K-106.
Tady žila Rohwedderova rodina.
Jmenuje se to Vila Maximilian.
Dům se nacházel v oblasti plné lidí, kteří neměli hluboko do kapsy.
V okolí je množství velkých vil.
Je to čtvrť, v níž neznámí přitahují pozornost.
Vše, co tam nepatřilo, přitahovalo pozornost.
I já bych přitahoval pozornost.
V roce 1991, kdy byl Rohwedder zavražděn,
jsem pracoval pro Düsseldorf Express
jako kriminální reportér.
A jsem tady pořád.
ŠÉF TREUHANDU ZAVRAŽDĚN!
Útok musel být plánován dlouho dopředu.
Způsob, jakým byl proveden,
by býval měl přitáhnout pozornost.
Bohužel, žádný policista si nevšiml,
ani žádný bodyguard si nevšiml.
Protože tam žádní nebyli.
Žil v tom domě sám,
a policii viděl nanejvýš, když kolem co pár hodin projížděla hlídka.
12 DNÍ
PŘED VRAŽDOU
Spolkový kriminální úřad, operační jednotka Treuhand.
V domě doktora Rohweddera byla provedena bezpečnostní opatření.
Bylo zjištěno, že bezpečnostní kamerový systém
byl v den útoku vypnutý.
Poslední nahrávka je z 21. března 1991.
Rohwedderův případ mi leží v hlavě celou tu dobu,
A vždy jsem si přál
o tom mluvit s paní Rohwedderovou.
Vznikly s ní dva telefonické rozhovory.
Paní Rohwedderová si trpce stěžovala,
téměř do telefonu plakala,
že její manžel mohl být stále naživu,
kdy se toho pro jejich bezpečnost udělalo více.
Když ho na Zelený čtvrtek
přivedli domů jeho dva strážci,
řekla jsem jim to
a oni chladně odpověděli:
„Co byste čekala?
Máme tu jezdit po řece na člunu?
Probíhají utajená opatření.“
Navrhla jsem, aby u dveří hlídala dům stráž,
Neudělali nic.
NOC VRAŽDY
A teď ke dni útoku.
Hlídka pro ochranu majetku
kontrolovala Rohwedderův dům 1. dubna 1991 během odpolední směny
v 15:05, 17:55 a ve 20:10.
Během noční směny žádná kontrola neproběhla.
Byly tam jasné známky, že se něco chystá.
V noci zazvonil telefon,
a když jsme ho zvedli, bylo tam ticho.
A pak zazvonil znovu.
Podívala jsem se dolů. Nic. Nikdo tam nebyl.
Paní Rohwedderová byla naštvaná,
že nikdo nic neudělal.
A o tři a půl hodiny později byl její muž mrtvý.
Předběžná pitevní zpráva Detleva Karstena Rohweddera.
Střela vnikla do hrudníku zezadu,
těsně nalevo od středu těla,
prošla ze spodní levé části do pravé horní a uvízla v hrudním koši.
Kulka prostřelila a roztříštila hrudní páteř
na úrovni pátého hrudního obratle.
Kompletní přerušení míchy.
Prostřelená průdušnice.
Smrt způsobena vnitřním krvácením.
Velmi bolestná fotografie.
Když taková kariéra skončí takovým způsobem.
Pokud to tak mohu říct.
A v konečném důsledku je to důkaz neschopnosti státu,
tento obrázek.
Že nebyl schopen zabránit,
aby takto důležitá osoba
byla zavražděna.
POLICIE
Dnes v šest hodin večer
leží několik kytic
před Rohwedderovým domem v Oberkasselu.
Detlevu Rohwedderovi, šéfovi Treuhandu,
nebyla policií poskytnuta nejvyšší úroveň ochrany.
Düsseldorfský policejní náčelník nechránil Rohweddera
takovým způsobem, jakým měl být chráněn.
Rozhodli se to neudělat.
To je úmyslný čin.
Neexistovala žádná spolupráce.
Státní kriminální policie v Düsseldorfu
byla neuvěřitelně slabá
co se týče boje s terorismem.
Vlastně nejslabší v celém Německu.
Všichni opakovali, že odpovědnost nese někdo jiný.
Já nabyl dojmu, že v tom byl totální chaos.
A to včetně vylepšení okenních tabulí.
Dole bylo nainstalováno neprůstřelné sklo,
ale nahoře ne.
Zaměstnanci firmy Hoesch, odpovědné za bezpečnostní opatření,
telefonicky sdělili,
že bylo výslovným přáním Rohwedderovy rodiny,
aby bylo neprůstřelné sklo instalováno pouze dole.
Paní Rohwedderová řekla,
že chtěli, aby bylo chráněno i horní patro.
„Tam má můj manžel kancelář
a tam chceme mít také neprůstřelná skla.“
Spolkový generální prokurátor a Spolkový kriminální úřad,
kterých jsem se několikrát dotazoval,
odmítli poskytnout jakékoli informace,
protože by to prý poškodilo německé bezpečnostní zájmy.
Pod vedením Spolkového kriminálního úřadu
byla na policii v Düsseldorfu založena zvláštní operační jednotka Treuhand.
Jak sami připustili, nedosáhli téměř žádného pokroku.
Od veřejnosti přijali více než 100 tipů, ale jen velmi málo z nich bylo slibných.
Nic. Neměli jsme nic.
Nezjistili jsme, zda útočili muži, ženy, kolik jich bylo,
Jestli přijeli vlakem, autem, na mopedu,
nebo připluli na šlapadle po Rýnu. Nic.
Na 3. dubna jsem si pronajal helikoptéru,
chtěl jsem zdokumentovat, co se stalo,
ze vzduchu.
Stálo to balík, ale bylo to zajímavé.
Proletěl jsem se nad místem činu v helikoptéře,
protože jsem chtěl zjistit, jak se tam útočníci dostali.
Viděl jsem Rohwedderův dům pod sebou.
Pořád byla vidět policejní páska.
Pořád byly vidět policejní vozy.
A pořád byla vidět stolička,
a zjevně to byla stolička, na které seděl střelec.
Střelec se skryl v komunitní zahradě.
Čekal tam na zahradní stoličce se zbraní,
až jeho oběť vejde do pracovny.
Na místě činu našli také dalekohled,
ručník,
a dopis s přiznáním.
Dopis s přiznáním nalezený na místě činu
se stále analyzuje.
Považovali jsme ten dopis za autentický
a potvrzoval naše domněnky.
Od začátku jsme říkali,
že pokud na Rohweddera někdo zaútočí,
dostaneme nejspíš vysvětlení podobného stylu.
Ve svém přiznání k útoku na Rohweddera
Frakce Rudé armády popisuje,
jak jsou továrny srovnávány se zemí
a jak je jim vnucován západní systém
bez ohledu na osudy lidí.
To jsou přesně slova, která najdete v jejich dopise.
Mohu vám ho přečíst. Mám ho tady.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková