Jordkloden er så spektakulær
at du fort overser livets små finurligheter.
Men tar du en nærmere titt,
ser du en uoppdaget verden.
En verden der ørsmå helter...
...og små uhyrer...
...trenger utrolige superkrefter...
for å kunne lykkes, mot alle odds.
Den afrikanske savannen.
Et legendarisk landskap.
Her lever noen av verdens største...
FORTELLER: PAUL RUDD
...og mest majestetiske dyr.
Men nede ved elefantenes føtter fins det en uoppdaget verden.
Springspissmusens verden.
Her er det en mangfoldig vrimmel av små beitedyr og knøttsmå rovdyr.
Men det å være liten i kjempenes rike er aldri lett.
Og når dyreflokkene setter kursen hit, blir livet atskillig vanskeligere.
Springspissmus er ikke stort større enn hamstre.
Men de er mye raskere.
Proporsjonalt sett er hun tre ganger raskere enn en gepard.
Hun freser rundt i 30 km/t på en utrettelig jakt etter mat.
Hun må ha mat tilsvarende en tredel av egen vekt daglig
for å makte det heseblesende livet.
Så hun har laget et nettverk av stier over tusen kvadratmeter
slik at hun finner nok mat, til og med i tørketiden.
En kobra kan hugge til på et blunk.
Men takket være stiene ligger hun ett skritt foran.
Springspissmusen har det hektisk... og ensomt.
I motsetning til kongene av dette røde slottet.
Dvergmungoer bosetter seg ofte i termitt-tuer.
De er bare en neve stor,
så de har innsett at de er sterkest og lunest sammen.
Savannen er overraskende kald om morgenen.
Det frister å ligge og dra seg.
Men ikke i dag.
Den vesle hornfuglen er sulten.
Og sugen på frokost.
Tjue mungoer og én hornfugl kan virke som et merkelig team.
Men for småtasser lønner det seg å holde sammen.
Mungoene jager ut byttedyr.
Mens hornfuglen holder vakt.
Dvergmungoene patruljerer et stort område.
Tilsvarende omtrent 50 fotballbaner.
De markerer revir underveis.
Jo høyere opp de sprer duften, dess større tror andre de er.
Selv i tørketiden finner de alt de trenger av mat innenfor reviret.
De er kanskje Afrikas minste rovdyr,
men de prøver seg gjerne på store byttedyr.
En giftig bavianedderkopp.
Ved å gripe mulighetene som byr seg, overlever det flittige teamet harde tider.
Men når regnet kommer, endres alt.
Omstreifere har dårlig med ly.
Men mungoene har det trygt og lunt.
Boligvalget var fornuftig.
Termitt-tuer beskytter mot vær og vind.
Ved å blande spytt og jord
bygger de driftige insektene slott som er harde som betong...
...og like store som elefanter.
Etter regnværet begynner store dyr å dukke opp.
Først setter elefantene sitt preg på landskapet.
Et fem tonns fotavtrykk
skaper en egen verden med vann der det flommer over av allslags småkryp.
Inkludert et av planetens eldste.
Skjoldkrepsen har levd i små dammer som dette
helt siden de ble laget av dinosaurføtter.
Få dager etter regnet står hele savannen i grønn skrud.
Når dyr begynner å proppe i seg,
får det enorme følger.
En springspissmus kan umulig rydde opp i alt dette.
Men de får hjelp.
Gjødselbillene styrter til ferske ruker for å kunne forsyne seg
før konkurrentene ankommer.
Denne ballen er verdifull.
Mat og muligheten til å finne en make, alt i én og samme ball.
I denne miniatyr-verdenen kan hvert skritt medføre et tilbakeslag.
Og panisk flukt kan medføre en katastrofe.
Over en million gnuer og sebraer. Verdens største dyrevandring på land.
Forhåpningene om ferskt gress driver dem... i denne retningen.
Kronviper hekker midt på den åpne savannen.
Det nye kullet hennes risikerer å bli trampet ned.
Hun når den bare til anklene, men lar seg ikke herse med av gasellen.
Men en gnuflokk er ustoppelig.
Utrolig nok er alle eggene hennes like hele.
Men det er en måned til de klekkes.
Springspissmusens stier fikk hardere medfart.
På tide med litt veiarbeid.
Vei i vellinga igjen.
Mens flokken gresser, har sjiraffen blikket vendt mot trærne.
Akasiene bugner av nyutsprungne blader,
som beskyttes av lange torner.
Men de kommer til kort mot en halv meter lang tunge.
Men treet har en siste skanse.
En hær av akasiemaur kommer til unnsetning.
De angriper alle deler av sjiraffen de klarer å bore kjevene i.
Helt til den går videre.
Akasiene har oppsvulmede torner der de lojale soldatene kan bo.
Og begre i maurstørrelse med nektar, som holder dem med mat.
Gjennom samarbeid kan smådyr stå imot kjemper.
Men av og til er det best å flykte.
Sylskarpe støttenner.
150 kilo muskler.
Et vortesvin nærmer seg.
Og denne mungoen vet hva det er ute etter.
Litt kos og pleie.
Den modigste mungoen kan plukke de saftigste flåttene.
Når de andre slutter seg til, får vortesvinet grundig stell.
Etter kort tid får mungo-spaet flere gjester.
Mungoene markerer til og med stamgjestene som sitt eget revir.
De som er små og smarte nok,
klarer å nyttiggjøre seg selv de mest skremmende dyrene.
Oksehakkere kan ta seg helt til topps.
Og bruke de hvasse nebbene til å plukke parasitter.
Når én vert har fått nok, kan de forflytte seg til neste.
Oksehakkere tar stort sett hovedretten på farten.
Om de er oppfinnsomme og ikke rynker på nesen...
...kan smådyr dra nytte av dyrevandringen.
Men rovdyrene som følger etter, er verre å bryne seg på.
Kronvipens egg ble nylig klekket.
Ungen prøver å fote seg...
...i en farlig verden.
Sjakaler er opportunistiske jegere.
Og jo mindre dyr...
...desto lettere bytte.
En desperat taktikk.
Den tapre moren vil trekke oppmerksomheten over på seg...
...og bort fra ungen.
Så lenge den ikke beveger seg, er den nær usynlig.
Men maurbitt er vanskelige å ignorere.
Mor avleder den.
Hun distraherte sjakalen, akkurat nok.
Men hun må beskytte ungen helt til dyreflokken vandrer videre.
Flokken plages av en miniatyrvandring, som følger etter dem overalt.
Fluesvermer gjør de store dyrene stresset.
Men i miniatyr-verdenen er det et mobilt festmåltid.
Og et stykke unna flokkene, helt alene på noen bergknatter,
venter agamer på at maten skal komme til dem.
De bommer oftere enn de treffer.
Så når det byr seg en større mulighet...
...må de gripe den.
Løver hviler her når det er som varmest.
Og med dem følger det fluer.
I massevis.
Lykken står den kjekke bi.
Men man bør ikke vekke en løve.
Fins det en mindre direkte tilnærming, tro?
Det er utrolig hva småtasser slipper unna med.
Men med et så høytflyvende prosjekt...
...må man trå varsomt.
Etter hvert som jorden tørker opp, drar flokken videre.
Noen er glad for at de drar.
Igjen blir det ro.
Springspissmusen kan løpe fritt igjen.
Jakte på insekter i full fart...
...uten noen hindringer.
Med skiftende årstider, dukker det opp nye utfordringer.
Et uttørket fotavtrykk etter en elefant kan sette en stopper for alt.
Men den vesle billen er sterk.
Han kan løfte ti ganger sin egen vekt.
Nå når flokken har dratt, kan han bare ikke miste ballen.
Kraftanstrengelsen gir avkastning.
En hunn, som gjerne vil dele den dyrebare eiendelen med ham...
...og bli maken hans.
Det er gode tider for mungoene også.
Stort sett, iallfall.
Én enslig mungo kan fort bli kobraens rov.
Men sammen...
...er den vesle gjengen uslåelig.
Og de har fått nye rekrutter.
Bare en måned gamle.
Men om tre måneder er de fullverdige medlemmer av gruppen.
Selv i møte med verdens største dyrevandring
overlever ikke bare de små heltene, de blomstrer.
Savannen er et legendarisk landskap.
Og det viser seg
at noen av de beste historiene herfra er bitte små.
Tekst: Dario Kverme Birhane